Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Вітаю.
Так? Біґ Маку?
Так, не можу повірити!
Привіт, Фалько!
Привіт, Біґ Маку.
-Приятелю... -Я такий радий.
Ти не повіриш, який я радий.
-Я... -Боже, чому мені сказали, що ти помер?
Хто тобі сказав, що я помер?
Ну, у в'язниці.
Що?
Ти знаєш, скільки листів я надіслав?
-Телеграм і такого іншого! -Я нічого не отримував.
Перше, що я зробив, це почав шукати тебе у фейсбуку, усюди.
- Нічого. Нуль шансів, я нічого не знайшов. -Так.
Що ж, я ніколи не відмовився б від тебе.
Зараз на «Нетфліксі» роблять 90-хвилинний документальний фільм.
Чудово.
Так, я завжди був бійцем.
Як ти, Біґ Маку, чесно?
Зараз я розповім вам гіпотетичну історію.
Чисто гіпотетичну. Мене вона не стосується.
Іноді життя божевільніше за голлівудський фільм.
Я впевнено йшов до створення зіркової кар'єри.
У Дональді захоплює те, як він уміє полонити людей.
Цілком законно.
Два пограбування з різницею у 20 років,
у яких Дональд Штельваг нібито зіграв роль.
Він завжди був трохи крутієм.
Якщо щось подібне стається один раз, це дивно.
Сто відсотків брехня.
Якщо двічі, то це, яса річ, надзвичайно дивно.
Чисто гіпотетично.
БІҐ МАК ГАНГСТЕРИ Й ЗОЛОТО
Ви не вважаєте незвичним,
що за вашого життя відбулись дві такі гучні події?
Абсолютні ні.
Зовсім ні.
ШПАРКАССЕ ФІНАНСОВА ГРУПА
ПОГРАБУВАННЯ 1
НЮРНБЕРҐ 19 ГРУДНЯ 1991 РОКУ
Сімдесят, вісімдесят, дев'яносто...
Це було вдень, приблизно о 15.30.
-Ваша онука буде щаслива. -Сподіваюся, так.
Передайте привіт подрузі.
Він зайшов. Високий і гладкий.
На ньому були капелюх, пальто, шарф, окуляри.
І раптом він витягнув зброю і сказав: «Дай мені гроші, швидко».
-Швидше. -Іди сюди.
Він погрожував клієнтам і моїм колегам.
Ось так.
Отже, я відкрила касу.
Швейцарські франки теж, італійську валюту. Я віддала йому все.
Ну ж бо.
Усього 54 000 німецьких марок.
Передай мені швидко.
Телефон.
Я була там, чекала на нього. Він сказав, що повернеться швидко.
Я і гадки не мала, що відбувається в банку.
Він сів і сказав мені їхати.
Тож я поїхала.
Їдь!
Я хотіла повернути праворуч у кінці вулиці.
Можна було тільки так, але...
Ліворуч!
У нього в руці був пістолет.
За 20 сантиметрів від моєї голови. І тоді він каже...
Їдь ліворуч, або я тебе застрелю!
І я поїхала по односторонній вулиці в хибному напрямку.
-Швидше! -І я їхала далі, на червоне світло.
До дідька, просто їдь. Прокляття!
А потім він вийшов і зник.
Звісно, я пам'ятаю, як він виглядав. Високий, десь метр дев'яносто.
Приблизно 35 років, дуже кремезний.
Я познайомився з паном Штельвагом майже 30 років тому,
коли він прийшов у юридичне бюро, де я працював на той час.
Я чітко це пам'ятаю. Він тримав 500 марок.
Він поклав їх у мою руку і сказав,
що його шукає поліція, і йому потрібно дещо залагодити.
СПРАВА XY НЕРОЗВ'ЯЗАНА
У кінці сьогоднішньої програми ми хотіли б знову показати фото,
зафіксовані камерами під час пограбувань банків.
У грудні 1991 року
цей чоловік пограбував філіал «Шпаркассе» у Нюрнберзі.
ПОЛІЦІЯ НЮРНБЕРҐА (0911) 21 11
Це був початок цієї історії.
Опис, від 35 до 40 років,
дуже високий, принаймні 1,95 м і надзвичайно огрядний.
Цей чоловік пограбував банк...
Офіцер поліції впізнав його в тій програмі «XY» і сказав:
«Це Штельваг, я його знаю».
Мене розшукують за пограбування банку? Це точно був не я.
Байдуже, чи це було пограбування, чи вбивство, чи ще щось.
Я не боявся,
адже я знав, що я нічого не зробив.
Здавалось, нічого складного.
«Просто зайдіть у поліцію і владнайте це.
Я нічого поганого не зробив».
Клієнти часто це кажуть, коли йдеш з ними в суд чи поліцію.
Але це неможливо, я невинний.
Він був абсолютно спокійним.
Ти повинен з'ясувати, що це за людина.
Тож ти говориш із цим чоловіком. І він мені розповів,
що він до цього не причетний, що він хворий.
Ми пішли в цю кімнату.
Нам показали деякі речі, матеріали справи, включно з цим фото.
Я його впізнав. Фото було зайве.
І я подумав: «Справи кепські».
Фото було поганої якості, але чоловік був на нього схожий.
Самим тільки розміром.
Так, а тоді тобі висувають обвинувачення.
Я досі пам'ятаю, як інспектор поліції сказав,
що воно стосується пограбування банку із заручниками в Нюрнберзі.
Я сказав: «Не розумію, чого від мене хочуть».
Я був упевнений, що навіть не був тоді в Нюрнберзі.
Пограбування банку передбачає мінімум п'ять років ув'язнення.
Ти не підеш додому.
Байдуже, який твій соціальний прогноз,
скільки ти маєш робіт, дружин і дітей. Ти залишишся там.
Просто щоб з'ясувати, ти це був чи ні.
І байдуже, що ти кажеш.
Дональд наполягав, що це не він, і що в нього є алібі.
Звісно, йому довелося поламати голову, щоб пригадати, де він був.
І офіцер поліції, детектив,
він теж вірив Дональду. Таке в мене склалось враження.
Отже, він каже: «Влаштуємо впізнання з кількома підозрюваними. Ви згодні?»
Я сказав: «Так, звісно».
Ви повинні уявити наступне.
Я зайшов у порожню кімнату
з величезним вікном у стіні,
і там я стояв.
Та оскільки там не було інших таких великих хлопців, як я,
я стояв там сам один.
Зайшли шість-сім людей, які були клієнтами банку.
Знаєте, що вони сказали?
«Він високий, він жирний. Це він».
Більше 16 людей сказали, що я і є злочинцем.
Мене це ошелешило.
Ось, коли я подумав: «Це страшний фільм жахів».
Тоді детективу спало на думку замовити експертизу.
Ця експертиза відома як антропологічний звіт,
метою якого є визначити, чи є людина на фото ідентичною
потенційному злочинцю, Дональду.
Ці експертизи роблять, коли хтось їде на червоне світло,
або коли ті, хто потрапив на камери контролю швидкості, кажуть, що це не вони.
Отже, його сфотографували.
Тоді експерт порівняв ці фото із знімком камери відеоспостереження.
Так, подивимось, що ми тут можемо виявити.
Д-Р КОРНЕЛІУС С. СУДОВИЙ ЕКСПЕРТ У СПРАВІ ШТЕЛЬВАГА
Цей експерт часто давав спірні оцінки.
Багато хто думають про нього погано.
Відповідальний експерт ухиляється від запитань.
Експерт **** не захотів коментувати. Але його колега був готовий говорити.
Якщо ви подивитесь на всю антропологічну літературу,
ви побачите, що одна тільки голова матиме біля 250–-280 характеристик.
Отже, кожного разу, коли потрібно щось сказати про людину
у юридичному сенсі, ми виходимо на сцену.
Судовий експерт повинен представити свої знахідки
у простих і чітких термінах,
а в кінці назвати ступінь вірогідності
зроблених ними висновків.
І експерт зробив гарну роботу, створивши паралельні зображення.
Була ціла серія
фотографій грабіжника банку вкрай хорошої якості,
тож ми завжди ставили одне фото поруч із іншим,
і порівнювати було дуже легко.
Я сказав би, що ми були як на голках.
Тому що для нас цей експерт був насправді дорогою до свободи.
Але експерт сказав: «Не можна виключати як порушника».
Я назвав це «вушним звітом», і вухо було вирішальним фактором,
тому що його так добре було видно на фото.
Було ясно, що Дональда не випустять з-під варти найближчим часом.
Кожен тиждень, кожен день були пеклом.
Я був у владі юридичної системи.
І впоратись із цим морально було дуже важко.
Я провів майже два роки у слідчому ізоляторі.
Це був дуже поганий час для мене.
Дуже, дуже, дуже довгий час.
Зараз це немислимо. Цього не дозволили б.
За цей час нічого не відбулося.
Нічого не сплило на поверхню.
А тоді був суд.
БУДИНОК СУДУ
25 СІЧНЯ 1994 РОКУ ПОЧАТОК СУДОВОГО ПРОЦЕСУ
Там сиділи п'ятеро суддів:
три професійні судді і двоє народних засідателів.
Гадаю, я дізнався про початок суду за два тижні.
І вушний звіт, ясна річ,
ідеальний гачок для висвітлення в ЗМІ.
Навіть досвідчені колеги ніколи про таке не чули,
і, звісно, дуже хотіли знати, чи взагалі можливо
засудити злочинця за допомогою такого експертного висновку.
Нічого не вказувало на присутність Дональда в цьому...
десь поруч із цим банком. Геть нічого.
Жодних свідчень або ниток. Нічого.
Навпаки, свідчення вказували на його невинність.
На фотографії злочинник був без рукавиць.
І ви замислюєтесь, чому тоді не було відбитків пальців.
Відбитки знайшли, але вони не відповідали відбиткам Дональда.
Коли ви бачите щось таке, ви кажете: «Тут щось не так».
Він торкався автівки, і він торкався її останнім.
Це означає, що верхній шар відбитків мав залишити Штельваг.
Нічого. Жодного.
Інспектор поліції сказав: «У нас 12 відбитків пальців.
Вісім із них можуть бути використані для дактилоскопії.
Це не міг бути ти». А як щодо свідків?
Я пам'ятаю, двох свідків, які були на слуханні.
Одна була водійкою таксі, яка везла його до місця злочину і назад.
Вона була упевнена, що саме він був злочинцем.
Вона дала свідчення про його нікотинові пальці
і рот, схожий на жаб'ячій, які вона запам'ятала.
Я в цьому впевнена. Я сиділа прямо поруч із ним.
Я бачила його доволі довго.
Це було схоже на свідчення касирки
за стійкою, якій загрожував грабіжник.
Це був він. Я сказала б, що впевнена на 95%.
Ні, на 99%.
ВІРОГІДНІСТЬ 99%
Він був високий. І гладкий.
Відповідач, звісно, виділявся
своєю огрядністю і своїм зростом.
Другим фактором, який не стосувався його зовнішності,
була насправді та пристрасність, із якою він заперечував свою вину.
Це значною мірою відрізняло його від багатьох інших підсудних.
Це було так гротескно, знаєте?
Ти божеволієш. Ти не розумієш. суддя не вірив жодному моєму слову.
Тоді я сказав моєму адвокатові:
«Гей, вони не можуть просто...»
Він каже: «Поживемо й побачимо».
На той час Дональд займався рекламою у колишній ГДР.
Можна було добре заробити, продаючи газети й усе таке.
І вони весь час були в роз'їздах.
Була можливість відстежити їхні рухи крок за кроком. Це було дуже корисно.
НЮРНБЕРҐ
На той момент я був за 250 кілометрів від того місця.
У великому готелі в Лойні з усіма моїми хлопцями.
Вони могли заприсягнутися, що були зі мною.
Лойна, B91, готель. Я в цьому впевнений.
У нас були свідки, підтверджене алібі. Його історія була достовірною.
...був із моїм менеджером.
Там був власник готелю,
який мав із собою підтвердження бронювання номеру на листку паперу.
КВИТАНЦІЯ No 94027
Його також запитали, чи міг він помилятися,
чи могло це бути днем раніше чи пізніше.
Тож можна було вже відчувати, що для суддів це все було підозрілим.
Були свідчення свідків,
які стверджували, що він був у сотнях кілометрів звідти
в абсолютно іншому містечку.
Спершу було потрібно це з'ясувати.
Суд не вважав ці заяви правдивими.
Прокурор використовував усі можливі техніки навідних запитань,
щоб знищити це алібі.
І ось у нього вже немає алібі.
І я мушу сказати, я знімаю капелюха перед Дональдом.
Він був готовий боротися, сказавши: «Ми доведемо, що я невинний».
Вирішальною і найважливішою фігурою в цій битві був експерт.
Він представив своє оцінювання.
...завиток лівого вуха, до прикладу,
утворює круглу арку і зливається безперервно із завитком...
Він також казав такі речі, як те,
що не існує двох ідентичних вух. Як і відбитків пальців.
Коли він ідентифікує вухо і каже, що це вухо належить певній людині,
це на 100% точно.
У світі немає двох однакових.
Контур зовнішнього вуха злочинця,
як і контур вуха обвинуваченого...
Що більше ми намагались пробити діру в його свідченнях
і кинути тінь сумніву на те, що він каже,
то впевненішим він робився.
...демонструє протрузію... рівномірно...
...сполучна тканина... мочка вуха...
ЧОВНИК, ЧОВНУВАТА ЯМКА, ЧАША
...якої ніхто не має...
...контур зовнішнього вуха
повністю ідентичний контуру зовнішнього вуха підозрюваного.
ПОВНІСТЮ ІДЕНТИЧНИЙ
Під натиском усе нових
і все більш скептичних запитань
він усе більше рухався в напрямку до «Так, абсолютно впевнений».
Дональд не витримав і звинуватив експерта
в тому, що він хибно інкримінує йому злочин.
Я сказав: «Про що ви кажете?
Що це за фокус-покус?
Що це за маячня, яку ви тут нав'язуєте?
Це не міг бути я. У мене сила силенна свідків».
І через цю суперечку
експерт звернувся прямо до відповідача,
що трапляється дуже рідко.
«Пане Штельваг, визнайте. Це безнадійно. Ви і є порушник».
У мене аж волосся випало.
Як можна казати щось подібне?
Це була ключова заява, яка дала їм можливість мене засудити.
Іменем народу, ми дійшли такого вердикту...
ГОЛОВНЕ СЛУХАННЯ 16 ЛЮТОГО 1994 РОКУ
Я досі чую ці слова.
Підсудний винний.
«Винний».
Дев'ять років.
Дев'ять років це не дрібниці. Це довга дистанція.
Це божевілля.
Я думав, це кінець світу.
Як вони могли проігнорувати стільки виправдувальних доказів?
Я просто не розумію.
Це був не я.
У ЗВ'ЯЗКУ З ОГРЯДНІСТЮ Й ЛІВИМ ВУХОМ,
«ВИННИЙ»
Пам'ятайте, я був в ізоляції.
Це відрізняється від звичайної в'язниці.
Для мене було очевидно.
Я не злочинець, тож я не можу визнати вину.
Якщо я не визнаю вину, мене не зможуть реабілітувати.
Якщо ти не готовий працювати в напряму реінтеграції в суспільство,
ти не отримаєш жодних привілеїв.
Подальша освіта скасовується.
Професійна підготовка скасовується.
Двадцять три години в камері, одна на подвір'ї.
Якщо ви в одиночному ув'язненні,
і у вас немає радіо або телевізора, це пекло.
Ніхто зі мною не говорив, ніхто!
Це було для мене тортурами.
ЧЕРЕЗ СІМ РОКІВ
14 ЛЮТОГО 2001 РОКУ ДЕНЬ ВИХОДУ ІЗ В'ЯЗНИЦІ
Мені не дали жодного дня.
Я мусив відбути свій термін до останнього дня.
Тепер це позаду. Ти відсидів дев'ять років.
Я хотів лише спокою і тиші.
А тоді стався цей вибух.
Я отримав листа від прокуратури в Нюрнберзі,
який закликав мене негайно зв'язатись із моїм адвокатом.
Це було щодо пограбування банку із заручниками.
Знову.
Я думаю: «Чудово, тепер вони тебе доб'ють».
Це було, наче в американському трилері.
Я пішов до адвоката і сказав:
«Мені сказали зв'язатися з тобою щодо пограбування».
Він каже: «Так».
Я кажу: «Яке пограбування? Поглянь на мене. Я ледве ходжу».
Він каже: «Я маю тобі дещо сказати». Я питаю: «Що саме?»
Мені подзвонив офіцер поліції,
і він мені повідомив, що справа отримала новий виток.
Кримінальна поліція Нюрнберґа дає нову оцінку старим доказам.
РОЗСЛІДУВАННЯ, НЕВІДОМИЙ
Відбиток пальця на таксі.
ТАКСІ СЕРЕДНІЙ ПАЛЕЦЬ
Нові свідчення виводять розслідування на правильний шлях.
Чоловік із подібною до Штельвага кремезною будовою тіла
здійснив серію пограбувань банків, дотримуючись тієї самої схеми:
приїхавши і поїхавши на таксі.
Відбитки пальців, виявлені на місці злочину,
привели поліцію до чоловіка 38 років, який уже був у в'язниці.
Тепер це можуть приписати йому.
ОСОБУ ВСТАНОВЛЕНО
Це мене ошелешило.
У...
Ніби хтось ударив мене по голові кувалдою.
Так це мене ошелешило.
ДОКАЗ СУДОВОЇ ПОМИЛКИ?
ПРАВОСУДДЯ З ДРУГОЇ СПРОБИ
43-РІЧНИЙ У ТЮРМІ ЗА ЗЛОЧИН, ЯКИЙ, МОЖЛИВО, СКОЇВ НЕ ВІН.
Дональд Штельваг мусив спокутувати пограбування, якого він не здійснював.
Дональд Штельваг бореться за повторне розслідувння його справи.
Але для цього потрібно, щоб спершу засудили справжнього злочинця.
Справжнього злочинця згубила його власна зухвалість.
Він похвалився своєму спільнику,
що в 1991 році пограбував філіал «Шпаркассе» у Зюдштадті в Нюрнберзі.
Тоді він зміг втекти, і, можливо, його ніколи не піймали б,
якби спільник його не видав.
Підсудний, який був під посиленим захистом у суді,
сьогодні повністю визнав провину
і приніс численні вибачення своєму невинному двійнику.
ІМЕНЕМ НАРОДУ! ВЕРДИКТ
Франка засуджено до одинадцяти з половиною років у в'язниці
за це та інші пограбування.
ПОМИЛКУ ПІДТВЕРДЖЕНО
Я знав, що я ані скоював злочин, ні зробив щось погане.
Я невинний.
Невинний у в'язниці.
-Дональд Штельваг... -Дональд Штельваг...
Немислима справа судової помилки...
-Судова помилка... -Дональд Штельваг...
Жертва судової помилки...
Не називатиму це «юридичним спасінням»,
але весь час, доки тривали слухання, ти переслідував цю людину-фантома,
а тоді цей фантом з'являється перед тобою.
Приємно сидіти й усвідомлювати,
що боротьба, яку ти вів тоді, не була даремною,
що вона була виправданою.
Коли ти це бачиш, ти собі кажеш: «Зрештою, ми мали рацію».
Дональд був стриманий, як ніколи.
Він доволі добре витримав це все.
Принаймні ззовні.
Я не бачу його зсередини.
Я маю бути чесним.
Мені поки не вдалося зазирнути глибко в його душу.
І він цього не дозволяє.
Не думаю, що колись буду вільним.
Я пробув у в'язниці занадто довго.
Гадаю, мені знадобиться дуже, дуже багато часу.
Я маю розібратись із багатьма речами,
перш зможу це блокувати.
І я не хочу це блокувати, я просто хочу з цим впоратись.
Ця історія мене, звісно, шокувала.
Я її почула і подумала: «Це божевілля. Що це?»
Коли ми з ним зустрілися,
можна було сказати, що він був у стійкому депресивному настрої.
Але я відчула, що він швидко нам довірився,
тому що ми справді намагалися його зрозуміти.
І ми приймали його саме таким, який він є.
І з тієї миті він дуже намагався повернутися до нормального життя.
Він тоді тільки вийшов із в'язниці.
Його офіційно виправдали через дев'ять років. Реабілітували.
Це відбувається в суді, тож усе офіційно.
І лише тоді ти отримуєш компенсацію від уряду.
ВЕРДИКТ АНУЛЬОВАНИЙ
І ВІДПОВІДАЧ ВИПРАВДАНИЙ.
ЙОГО НЕВИННІСТЬ БУЛО ДОВЕДЕНО.
Було очевидно, що він отримає гроші за кожен день, проведений у в'язниці.
Але він сказав, що сума була сміховинною.
Цих грошей було замало, щоб розпочати нове життя.
Коли мене виправдали, а це сталося шостого грудня, я подумав,
що держава допоможе мені повернутись до нормального життя.
Але цього не відбулося.
Держава просто каже: «Він отримає 20 марок за кожен день».
Мінус витрати на житло і їжу,
і розрахунок оснований на кількості днів.
Дуже просто. Результат і буде тією сумою, яку йому виплатять.
24 046 ЄВРО
Він був шокований. Він думав, що принаймні отримає компенсацію
і зможе комфортно жити, але цього не відбулося.
Це було замало грошей, як на дев'ять років. Я розчарувався.
ШТРАУБІНГЕНСЬКА В'ЯЗНИЦЯ
Вийшовши із в'язниці, він оселився в тимчасовому житлі.
Це було спільне житло для колишніх в'язнів.
І він багато читав,
як і у в'язниці, бо для нього це було важливо.
Книжки з менеджменту... бізнес-література.
Мабуть, він уже готувався до майбутньої кар'єри після в'язниці.
У тюрмі переді мною стояла велика задача,
а саме, боротися з моєю хворобою.
Не забувайте, що в мене дві пухлини мозку.
І я дуже сильно погладшав,
у зв'язку з кортизоновим лікуванням та іншими речами.
Я думав, що не виживу в тюрмі.
Пухлина в моїй голові мене вбиває.
Я пацієнт із групи високого ризику.
Лікар каже, це диво, що я досі живий.
Але морально я в чудовій формі.
Повірте, морально я в чудовій формі.
Я хотів усім довести, що це не я.
ЛЮДИ ТИЖНЯ
Вітаю всіх. Привіт, добрий вечір.
Він провів вісім років,
я повторюю, вісім років у в'язниці в Німеччині, будучи невинним.
Це звучить занадто нереалістично. Ви подумаєте, що так не буває.
Просто кошмар.
Наша судова система така сліпа?
Ця трагедія сталася у Федеративній Республіці Німеччина,
конституційній державі.
Груба судова помилка?
Дональд Штельваг був невинною людиною в тюрмі.
Для Дональда Штельвага це була жорстока реальність.
У в'язниці його життя і він сам змінились.
Вітаю, Дональде Штельваг.
-Справа Дональда Штельвага. -Дональд Штельваг.
Пане Штельваг.
РТЛ, Баварське радіо, САТ-1,
Йоганнес Б. Кернер.
Я також був на шоу Фліге.
Ми приймаємо, що ви невинний,
і ми хочемо знову привітати вас у суспільстві.
Ласкаво просимо, Дональде Штельваг.
Усе те саме.
Зрештою, це стає чимось буденним.
Я кажу: «Чому я знову у вас?»
Він каже: «Це очевидно.
Буду з вами чесним. Ви робите нам гарні рейтинги».
Тепер, якщо ви...
Я був на шоу Майшбергера.
Якщо він цього не робив...
Якось я з ним пішов, щоб він не накоїв якоїсь дурниці.
Як вони перед вами вибачились?
Вони не вибачились.
Це не зовсім правильно.
Ти знаєш, що суддя з Ансбаху, який був на виправданні, вибачився.
І прокурорка. Вона не мала жодного стосунку до процесу.
Якщо ти невинний, ти мусиш заплатити за твоє ув'язнення.
Перепрошую?
Розповідаючи щось, він любить малювати картину.
Він використовує багато барв
і прикрашає свої історії то тут, то там.
Тоді історія стає гарнішою,
закінченою і яскравою, і її краще купують.
Він продавець.
І через 14 днів після мого звільнення,
а мене випустили в 2011 році,
справжній злочинець знову грабує банк, цього разу «Постбанк» у Нюрнберзі.
Але йому не пощастило. Технології тепер кращі.
Зі стелі впала сталева клітка, і його взяли на гарячому.
Боюся, йому просто не пощастило.
Я чую це вперше. Мило.
Іноді це одні й ті самі історії, але по-різному структуровані.
І їх могли розповідати дві різні людини.
Ну, я не кажу, що він знає, що добре працює.
Йому просто не пощастило, що в нього така цікава історія.
І коли він її так розповідає, нічого не зробиш.
Якось один журналіст написав у щоденній газеті:
«Він святкує погрішність правової системи Баварії».
Я ніколи не розповідав казок на телепрограмах.
Завжди тільки правду.
5 РОКІВ У ТЮРМІ, БУДУЧИ НЕВИННИМ
НЕВИННИЙ У ТЮРМІ ВИНЯТКОВІ СПРАВИ
«ІСТОРІЯ ПРАВА, НАПИСАНА ЧЕРЕЗ БІЛЬ»
ЖЕРТВА СУДОВОЇ ПОМИЛКИ БОРЕТЬСЯ
Будучи виправданим,
чи ви тепер вільна людина в тому сенсі,
що це питання для вас залагоджене, чи вам ще є, над чим працювати?
Так, ще триває цивільно-правовий спір проти судового експерта.
Я завжди думав, що я вільний, але я не вільний. Я досі в пастці.
Мене часто запитують: «У чому винний доктор Корнеліус ****?»
Я не почуваюсь вільним психологічно. Я не вільний ментально.
Він повністю знищив мою душу.
Йому важлива його репутація,
і його повна реабілітація також для нього важлива.
І його боротьба була спрямована проти цього судового експерта.
Те, що з ним сталось, було... Що ж, це неможливо уявити.
Уявіть, що хтось приходить...
Скажімо відверто, клоун, шарлатан...
І він вам каже: «Я ідентифікував тебе за твоїм вухом...»
Зараз ми сміємося, але поставте себе на місце Дональда.
Ти будеш у сльозах. Не знатимеш, що коїться.
Моя боротьба завжди стосувалась того експерта,
адже я щойно зрозумів, що його помилка в моїй справі означає,
що він помилявся і в інших справах.
І тоді є багато хибно ув'язнених людей,
які, можливо, не мають моєї сили, щоб через це пройти.
Це був уже четвертий або п'ятий неточний звіт, який надав ****.
Дональд Штельваг надіється, що людину, яка призвела до його засудження
неточним експертним звітом, змусять компенсувати шкоду.
Він позвався проти судового експерта, і це створило певний прецедент.
До того як я позвався проти експерта, жоден суддя або експерт не був засуджений.
Можете уявити це в нашій правовій системі?
Ніколи! Ми домоглись історичного рішення.
Вищий регіональний суд у Франкфурті
зобов'язав Корнеліуса С. до виплати відшкодування.
Експерт сплатить 150 000 євро компенсації
за страждання, завдані Дональду Штельвагу.
Я не думав, що це можливо.
І справа тут не в грошах. Гроші тут абсолютно ні до чого.
Це перша справа в Німеччині,
де судового експерта притягли до цивільної відповідальності
за неточний судовий звіт.
Ого, це таке величезне задоволення.
Боже, як я радів!
Після цього Антропологічне товариство з професором Рьозінгом, скільки я знаю,
написало інструкції з виконання цієї роботи.
Скандал із Штельвагом став поштовхом
до запровадження стандартів, дякувати Богові.
Відтоді я його не бачив, але мені сказали, що він досі працює.
І досі пише експертні звіти.
Неймовірно, але також і в тих судах,
де він уже надавав некоректні звіти.
Токшоу продовжувались із кінця 2001 по 2008 років.
Це було не те, чим я хотів займатися.
Я не хотів сидіти на цих шоу і розповідати мою історію.
-Це перше життя пана Штельвага. -Саме так.
А тепер поглянемо на друге життя пана Штельвага.
Я думав: «Ти мобільний, у тебе німецький паспорт.
Вони можуть поцілувати тебе в зад».
Немає нічого неможливого.
Варто сказати, імовірність того, що дві такі гучні історії
відбудуться за одне життя, дуже низька.
І насправді ця історія майже краща
за оригінальну історію пограбування банку.
Мене не здивувало, що він знову встряг у неприємності.
Є люди, з якими ніколи в житті таке не трапляється.
А Дональд стикнувся з цим двічі. Неймовірно.
Насправді я хотів кращого й іншого життя.
І годі про це.
ПОГРАБУВАННЯ 2
15 ГРУДНЯ 2009 РОКУ A81 ПОРУЧ ІЗ ЛЮДВІҐСБУРҐОМ
Попередження всім водіям,
на перехресті Вайнсберґа знову затримки.
Будь ласка, їдьте обережно.
Це було вранці. Мабуть, ще не було десятої.
Ми двоє їхали по А81 поруч із Людвіґсбурґом,
коли з'явився чорний «БМВ» із увімкненою «блимавкою».
А позаду напис: «Їдьте за мною».
Що тут робитимеш? Ти думаєш, це поліція. Звісно, ти за ними їдеш.
Я просто подумав: «Я не дуже швидко їхав».
Ми зупинились під автомобільним мостом.
В автівці були три офіцери поліції.
Двоє вийшли.
З нашого боку це виглядало так.
«Техпаспорт і посвідчення особи».
Техпаспорт, будь ласка.
І посвідчення особи.
Сталося щось дивне.
У документах пасажира значилось, що він і сам колись був поліцейським.
На мить я подумав: «Чорт. Що, як він щось помітить?»
Тож ми продовжуємо. «Виходьте».
Тієї миті я помітив у цьому «БМВ» щось дивне.
Штрих-код на табличці з номерами.
Це було звичайне прокатне авто.
-Поліція. -Податкові інспектори, чи що?
«Ви заарештовані за несплату податків».
Вони не чинили опору.
Це було так легко. Вдягнути кайданки — і готово.
«Ми конфісковуємо цей фургон».
Ці двоє сиділи на задньому сидінні.
Один із них поглянув на нас і сказав:
«Доволі багато турків у поліції».
Вони залишили нас у лісі. Тієї миті я подумав: «Ось і все».
У фургоні золото вартістю більше півтора мільйони євро.
Достатньо, щоб убити когось за це.
ДОНАЛЬД, ДІМ ДОНАЛЬД, МОБІЛЬНИЙ
Поліція каже, такі видовищні пограбування — рідкість,
Золото й прикраси вартістю 1,8 мільйони євро.
Два центнери золота із ювелірної крамниці Нюрнберґа
на шляху до переплавки у Пфорцгаймі.
Товар був незастрахований.
Ця історія сама собою абсолютно божевільна.
Інакше не скажеш.
П'ятеро людей, перевдягнені поліцеськими й податковими інспекторами,
раптово нападають на транспортер золота на трасі.
Вони поводились, як податкові інспектори.
Велика облава в Брюзер-Берґу.
У регіоні Кельн-Бонн заарештовано 24-річного чоловіка.
Його вважають одним із організаторів пограбування.
Але чотири інші чоловіка досі на волі, включно з репером Хатаром.
гангстарепер — справжній гангстер?
Це була група друзів, молодих людей із кола Хатара.
Це було відоме ім'я на гіп-гоперській і гангстареперській сцені.
Він уже зробив собі ім'я в Бонні, але поки що не в усій Німеччині.
Він позиціонував себе як кримінальну безкомпромісну зірку гетто.
Хатар буквально означає «небезпека» на курдській, арабській та інших мовах.
Інтернет-відео були, мабуть, головною платформою Хатара.
Він роками будував свій образ брутального гангстера.
Красуня Алессандра Мендез нещодавно подала позов
проти німецького репера на ім'я Хатар,
який нібито вдарив її в обличчя,
забагато випивши на вечірці в особняку «Плейбоя».
На вечірці в США він зламав ніс моделі
і має заплатити заставу 50 000 $.
Гангстерська музика і гангстерське життя зливались в одне ціле.
Дехто міг вважати його здатним на нечесні справи,
але викрасти мільйон доларів?
Хатар і його спільники влаштовують видовищну втечу.
Спочатку вони втекли до Москви через Абу-Дабі.
Їх заарештувати в Іраку в лютому 2010.
Тепер Хатар має шанси відповісти перед німецьким законом,
оскільки його спіймали і цього тижня судять у Штуттґарті.
Я довгий час працював
судовим репортером у газеті «Штуттґартер Цайтунґ»,
і я стежив за судовим процесом у тій справі з викрадення золота.
Були ситуації, коли тобі здавалось,
що ти перебуваєш не на судовому процесі, а на виставі.
Я думав, це не може бути правдою.
Хатар був рушійною силою цього нападу.
Він його організував. Він найняв людей.
Він отримав наводку про час виїзду фургона
і його маршрут.
І вони вирушили в дорогу.
Хатар мав фінансові проблеми,
тому він був відкритим ідеї пограбування цього фургона, що перевозив золото.
Вони шкірились, входячи до залу суду.
Вони були раді помітити знайомих чи родичів серед публіки.
Тихо! Я говорю з ним, а не з вами!
Адвокати кричали один на одного, ображали і звинувачували один одного.
Найбільше запам'ятався Мальте Гьох.
Він із тих, хто додає барв у подібні судові процеси.
На той час він був відомим телеадвокатом.
Прокурор має рацію. Мій клієнт мусить бути виправданий.
Він мав дуже виразну зачіску і дуже цікаві манери.
Він агресивно сперечався з адвокатами, які дотримувались іншої стратегії.
Вони не захищали справу в суді.
Думаю, для них цей процес був можливістю відволіктися
від щоденного життя під вартою.
Вони почали говорити тільки тоді, коли процес уже набрав обертів.
Тоді прозвучало запитання: «Як таке можливо?»
У нас є дилер золотого брухту в Нюрнберзі.
У нас є пограбування в Людвіґсбурзі.
І є Бонн у сотнях кілометрах на північ.
І тепер потрібно якось їх пов'язати.
Отже, на цей раз я з вами згоден.
Тому що є ще одне ім'я.
Хатар сказав, що отримав наводку від Дональда Штельвага.
Наступна історія.
Ви не повірили б.
ЖЕРТВА СУДОВОЇ ПОМИЛКИ ЗНОВУ ПІД СЛІДСТВОМ
ЧИ ЦЕ ВІН СПЛАНУВАВ КРАДІЖКУ ЗОЛОТА В ЛЮДВІҐСБУРЗІ?
Добре, отже, у нас є телевізійний адвокат.
У нас є Хатар. А тепер і Дональд Штельваг.
Це здається неправдоподібним.
Це просто майстерно зроблена історія.
І Дональд був організатором? Я ніколи в це не повірив би.
Я просто цього не бачу. Яким чином Дональд це зробив би?
Повстає очевидне запитання: де золото?
Багато відвідувачів і спостерігачів цього процесу, і я теж,
чекали і сподівались, що Штельваг з'явиться на слуханні.
Отже, триває процес,
і є, так би мовити, темна фігура, на появу якої всі чекають.
Штельваг знав, як усе сталось, а також, як це закінчилось.
Але він не прийшов.
Я ніколи не переховувався. Звісно, мій адвокат знав, де я.
У мене був тільки номер телефону. Я однозначно не знав, де він перебував.
Я лежу тут. Мені дуже важко рухатися.
Я не можу піти до ванної, тому що ноги мене не тримають.
Іншою стороною. Обличчя з іншого боку.
Інакше я не давав би це інтерв'ю лежачи.
Так, тепер добре.
Я не боявся тієї зустрічі,
тому що вона виявила б, що я не міг бути винуватцем.
Наводку дав Дональд Штельваг.
Усі в Штуттґарті показали під присягою, що я був босом.
Думаєте, ви могли б стати босом курдської банди?
Усім має бути зрозуміло, що вони божевільні.
То ви невинні?
Невинний? Стосовно викрадення золота? Авжеж. Це без сумнівів.
Немає навіть найменшого сумніву.
Тому що я не був достатньо схибленим,
щоб мати серйозні гроші і робити подібні дурниці.
Який у мене міг би бути мотив?
Я тут абсолютно ні до чого.
Він може адаптуватися до будь-якої ситуації. Це вражає.
У 2001 я негайно почав відбудовувати своє життя.
І я знав, як себе продати, повірте мені.
Дякувати Богові, у в'язниці я вивчав маркетинг.
Жертва судової помилки, унікальна.
Свобода, про яку каже Дональд Штельваг, коштує 10 000 марок.
За цю суму він продав свою історію комерційній телестанції,
а тепер дає інтерв'ю лише їм.
Якби ви знали, скільки я заробив на ЗМІ,
Багато грошей.
-Дональд Штельваг. -Дональд Штельваг.
Дональд Штельваг.
Ласкаво прошу, Дональде.
Думаєте, ті 500 чи 100 євро, які я отримував на кожну появу в етері,
і складали мій заробіток?
Ні.
Я заробляв на прихованій рекламі продукції пивоварні.
Вітайте Дональда Штельвага.
ПИВО WOLFSHÖHER
«Бажаєте рекламувати товар
на шоу Йоганнеса Б. Кернера о 23:00? Чудове шоу».
«Так. Скільки ви готові платити?»
«Багато грошей».
У мене були великі футболки з логотипом пивоварні.
На другий чи третій раз Кернер спробував мене перехитрувати.
Він сказав: «Пане Штельваг, ви знову носите приховану рекламу?
На ZDF це делікатне питання.
Ми зробимо вам нову футболку без подібних написів».
А я сказав: «Дуже погано».
Але, звісно, зі мною ще була бейсбольна кепка з рекламою пивоварні
Він каже: «О, ви такий крутій».
Насправді йому це не було потрібно.
Він отримав компенсацію від судового експерта.
Мова вже не йшла про те, що йому не вистачало на життя.
Що ви зробили з тими грошима?
Що я зробив із грошима? Інвестував у інші бізнеси.
Це нові дизайни. Чорний виглядає чудово.
Почалося з реклами вантажівок для пивоварень.
Я прекрасний продавець.
Тоді я був у Гессе, і я дуже захопився швейцарськими годинниками.
Мені двічі дарували годинники, так.
Я досі їх маю.
Ось.
Гарна робота.
На жаль, він зламаний, і я не можу дозволити собі ремонт.
Це коштуватиме 300-400 євро.
Тоді я повернувся назад у Лауф
і там я відкрив антикварну крамницю, «Золота оаза».
Із продажу годинників і антикваріату в Лауфі.
Банківські рахунки повні. У крамниці багато готівки.
КОМПЕТЕНТНО, ШАНОВАНО, ШВИДКО, РЕКОМЕНДОВАНО
У Лауфі ми купалися в розкоші.
У розкоші.
Я був Дональд Штельваг.
Я був директор із продажів і директор із маркетингу.
Ми займались золотом і діамантами.
Я знав, куди це можна було продавати.
Прибуток був нормальний. І Франк мав зв'язки.
Хоча я не мав стосунку до золота, я був у Гані, і я був надійний.
Так ми й познайомилися.
ДЖЕРЕЛО: ФРАНК ФОГЕЛЬ
Штельваг не дурний. Він чув про Гану.
Він знав, що Гана тоді була другою у світі за виробництвом золота.
Не знаю, як зараз.
Усі думають, що там можна дешево купити золото.
Я познайомився з Франком у Гані,
коли він пропонував мені діаманти.
Ви були в Гані?
Франк був. А я був у «Золотій оазі».
Я купував для нього золото. Я також купив кілька діамантів тощо.
А тоді виникла ідея відкрити копальню.
Тож ми це зробили.
В інтернеті є чудові світлини, на яких ми відкриваємо копальню.
З екскаватором і усіма цими штуками.
Враховуючи стан справ у Гані, тобі треба задобрити одну-дві людини,
щоб усе запрацювало.
Справи йшли не так швидко, як йому хотілося б.
Ми — експерти з необроблених діамантів.
«Не можна чекати так довго. Там екскаватор».
Я йому сказав: «Так не можна. Усе розвалиться».
Він мене не послухав.
Я можу на нього покластися на всі 100%.
Він мені каже: «Це мої гроші. Роби з ними те, що я тобі кажу».
Тож я і зробив. І так усе стало на паузу.
Що ж, скупка і переплавка золота — це типові ідеї Дональда Штельвага.
Він — говірка людина.
Ні, він не сидить на телефоні весь день, але говорить багато,
і він знає багатьох людей.
Звісно, ти входиш у ці кола.
Під час судового процесу стало ясно, що відповідачі
ВІДПОВІДАЧ ВИЗНАВ,
ДОНАЛЬД, ДІМ ДОНАЛЬД, МОБІЛЬНИЙ
8 ГРУДНЯ 2009 РОКУ ЗА ТИЖДЕНЬ ДО ВИКРАДЕННЯ ЗОЛОТА
Цікаво, що Хатар і Штельваг зустрічались за тиждень до злочину
в містечку, де жив Штельваг.
І також доведено, що під час цієї зустрічі
вони переглядали онлайн-ресурси дилера золота в Нюрнберзі.
Вони заходили на його сайт.
Ганауер є одним із найбільших покупців у Німеччині.
Я впевнений, Хатар і курди його знали.
Вони моє клієнти. Це правда, вони купували в мене годинники.
Що ж, я сказав би, що він притягує подібні речі.
Він мав багато справ із багатьма людьми.
Особливо в золотому секторі.
Я не здивований, що він знає когось,
хто щойно пограбував людину, яку він теж знає.
Можливо, я казав Хатару: «У нього можна купити багато золото».
Ось, чому... Я збрехав би, якби не сказав цього.
Але ви не казали того дня, що фургон у дорозі?
Я цього не знав! Звідки я міг знати?
Це можна було б знати, якби ви стежили за ним тижнями.
Вони прийшли до мене й допитали мене.
І я тоді вже знав, хто вкрав те золоте.
Але я не говорив із поліцією.
Навіщо говорити про це сьогодні? Їх засудили, і вони своє відсиділи.
Усі підсудні знали: «Він занадто багато на нас має.
Нам це не зійде з рук». І так і було.
ТЮРЕМНИЙ ТЕРМІН
Максимум вісім років, якщо вони зізнаються.
Тут було очевидно, що матиме місце такий вирок.
Процес закінчився вердиктом, як і всі інші судові процеси.
Хатар сів до в'язниці.
Дональд Штельваг не сів до в'язниці.
Він заперечував слідчим, що має до цього якийсь стосунок.
Слідчі шукали коштовності.
І вони нічого не знайшли.
Я вас запитую, чи потрібно було мені викрадати це золото? Смішно.
Є лише одна причина, чому його викрали.
Щоб ці репери були крутими хлопцями на своїй сцені.
Якщо ти гангстарепер, тебе всі поважають.
Це гангстареп.
Тож для твоєї репутації і правдоподібності
пограбування це не завжди погано.
Це реальна, якщо бажаєте, реальна гангстерська історія.
Слухай, Рус, я покидьок, знаєш?
Я зроблю що завгодно.
Його лейбл має назву «Ґолдманн Інтертейнтмент».
Він з'являється на відео, вдягнений у золоте.
Зараз є також блокбастер, фільм.
Якщо хочеш забратися на самий верх, короткої дороги немає.
Або, можливо, є. Але ти заплатиш величезну ціну, якщо підеш нею.
То скільки там золота?
-Де золото? -Ніхто не знає.
Називається «Рейнське золото», і воно розповідає його історію життя.
Він дуже розумно продає цю історію з викраденням золота.
Це фундамент його кар'єри.
А тепер у віці 34 років він навіть написав свою автобіографію.
Це історія кримінального героя.
Ось вона. «Хатар. Усе або нічого».
Що я можу сказати про цю книжку? Вона розповість вам історії.
Як у вас виникла ідея написати книжку?
Я сидів. Я мав час і друкарську машинку.
«Ми подзвонили тому гладуну.
Гладун був кумедним персонажем.
Коли він говорив, це була не розмова. Це була задишка
Він хворів на рак і був майже сліпим.
І хоча гладун був ще та розвалина...
він був невиправним гангстером.
ГАНГСТЕР
Моя подорож життям була визначена наперед.
Я не мав дитинства, як всі нормальні люди.
Багато людей називали його махляром.
Інші казали, що він мафіозі,
тому що він зробив немало речей, які не назвеш нормальними.
Маю на увазі, він крутій, так?
Усередині мене сидів поганець.
Усередині цієї вівці родом із села
був поганий вовк.
Мене зробили вовком.
Я не мав жодного уявлення про життя.
Я не знав, що таке любов.
Я знаю його під іменем «Дональд»,
тільки відколи вийшов телерепортаж про пограбування банку, яке він не вчиняв.
А у Фуксштадті я знав його як Гаральда.
Його бабуся називала його Гаральд, і ми теж так називали.
БАБУСЯ ДОНАЛЬДА ШТЕЛЬВАГА
ДОНАЛЬД ШТЕЛЬВАГ ЗІ СВОЄЮ БАБУСЕЮ
Він виріс у бідності.
Він не був дуже забезпечений.
Він мав достатньо для життя, але не більше.
У 60-х Фуксштадт був, по суті, фермерським селом.
Думаю, його населення не перевищувало 500 людей.
І в цьому селі всі знали одне одного.
Я народився поза шлюбом,
і до того ж, я був дитиною американського окупаційного солдата.
Для них я був байстрюк янкі.
Ми практично росли з американцями.
Одні бачили в них визволителів, а інші — окупантів.
І якщо дівчина зв'язувалась із одним із американців,
це була погана новина.
Тоді це було: «Ось іде хвойда янкі».
МАТИ ДОНАЛЬД ШТЕЛЬВАГА
Оскільки мої мати й батько померли дуже молодими,
я ріс із бабусею і дідусем по материнській лінії.
Крім них, я не мав інших родичів у селі.
Як дитина американця, ти був парією.
У нас був футбольний клуб, молодіжна асоціація і мужичне товариство.
Усе, що зазвичай є у баварському селі.
Для мене вони були заборонені.
Є фото, де він із футбольною командою.
Він воротар, і він посередині фото.
Він був доволі добре інтегрованим у життя села.
Гаральд на рік молодший за мене.
Тож у початковій школі ми три роки навчалися в одному класі.
Ми були завзятими картярами. Ми регулярно зустрічались.
Він був там усі вихідні.
Він прийшов у паб у костюмі в тонку смужку,
і він грав по-великому.
«Гей, я не той маленький козел, яким ви всі мене вважали».
Тільки щоб показати людям, що, навіть будучи байстрюком янкі,
ти можеш щось із себе уявляти.
Фуксштадт, це місце було для нього надто маленьким.
Я хотів побачити щось нове.
Тож я пішов у світ.
У Франкфурті було все.
Усе мене приваблювало.
Але Франкфурт також мав інші можливості заробити гроші.
Там стільки всього відбувалось.
Я просто хотів насолоджуватись життям.
Це було весело.
Я заробив багато грошей.
Нічого, крім свободи. Нічого іншого.
Кажу вам, якщо в Німеччині хтось багатий і не дурний...
він може лише розбагатіти.
І ніяк інакше.
Потрібно бути повним ідіотом.
Або ж захворіти.
Або захворіти, так.
Я прокинувся і подумав: «Боже, я відчуваю якийсь тиск.
Я не знаю, що відбувається».
Тож я вийшов на балкон.
«Я більше не бачу.
Сліпий!»
Зробили рентген.
У вас пухлина мозку. Потрібна термінова операція.
Він мені сказав: «Ви більше не повернетесь до звичайного життя».
На той час мені було десь 25 років.
Я більше не мав жодного лібідо.
Я вже ніколи не мав можливості знову жити, як чоловік.
Коли ти раптом перетворюєшся на такого монстра,
тобі зрештою робиться на все байдуже.
Я дуже швидко втратив усе, бо призвичаївся до наркотиків.
Типу, серйозно.
Серйозно. Сильна героїнова залежність.
Я не мав прожити дуже довго.
І тому я грав із вогнем.
У Франкфурті теж були кримінальні елементи.
Я знав усіх.
Де купити ЛСД, де купити зброю, усе.
Я займався багатьма речами.
Я купував наркотики у великих масштабах і продавав вуличним дилерам.
Я дуже добре заробляв.
Ще були підпільні ігрові клуби.
Ось, де відривались азартні гравці.
Вони брали в нас позики під жахливі проценти.
Я також займався різним шахрайством і крав речі.
У мене були неприємності із законом.
Він не був чистим листком у цьому сенсі. Було досьє.
КРАДІЙ, ДВА ВИПАДКИ ШАХРАЙСТВА
ПРОДАЖ НАРКОТИКІВ
12 ВИПАДКІВ ШАХРАЙСТВА
ПРИВЛАСНЕННЯ МАЙНА
Смішно. Тоді в мене була по-справжньому щаслива перерва.
У листопаді '89-го впала Стіна.
У грудні я вже був у нових східних землях.
У прекрасному світі споживання зникають кордони.
Чесно кажучи, східних німців часто ошукували.
Справді ошукували.
І ви теж?
Ясна річ.
Штовхач. Так ми в цій країні називаємо агресивних продавців журналів,
які ходять від дверей до дверей і заробляють на легковірності людей.
Моє ім'я Гулофф.
Я зрозумів, що бізнес штовхачів — це великий бізнес.
Їхні методи не завжди найделікатніші.
Вони розповідають сльозливу історію, щоб викликати жалість.
Таким чином вони збирають підписи
на передплату журналу на довгий термін.
Це вважалось неетичним заняттям, але видавці мене обожнювали.
Офіційно я був швейцаром.
Але неофіційно — головним серед штовхачів.
Ми заробляли божевільні гроші.
Божевільні суми.
Якби мене не закрили, боже мій!
Зараз ви сиділи б перед магнатом. Чесно. Так багато грошей ми заробляли.
Але, на жаль, мене дістали.
У грудні 1991 року цей чоловік пограбував філіал «Шпаркассе» в Нюрнберзі.
Човнувата ямка не переходить у зону з'єднувальної тканини мочки вуха...
Я однозначно бачу це як справу, у якій засуджують невинну людину.
Була низка факторів, які свідчили проти нього.
Штовхач як такий — це вже той,
хто, м'яко кажучи, демонструє доволі жорсткі манери.
Звісно, бос банди штовхачів тим більше має бути людиною
не дуже сентиментальною,
бо інакше він не зміг би вести свій бізнес.
Презумпції невинуватості не існує.
Державі більше не потрібно доводити, що ти порушник.
Це ти маєш довести, що ти не порушник.
Заголовок «Суд у справі пограбування банку»
є хибним, якщо він натякає, що більше нічого не відбувалось.
Пограбування не було єдиним злочином, у якому звинуватили Штельвага.
Був ще злочин проти власності.
ОБВИНУВАЧЕННЯ У ЗАВОЛОДІННІ МАЙНОМ
Пограбування банку займало 90% процесу.
Була ще дрібна справа...
Очевидно, він десь загубив гроші, або щось таке.
Або взяв їх і не віддав. Не можу сказати більше.
ВЛАСНИК ГОТЕЛЮ
230 000 00 НІМЕЦЬКИХ МАРОК
Було б неправильно сказати, що другий злочин був незначним.
Якщо правильно пригадую, це було питання того,
що людина втратила все своє багатство.
Я сказав би, що це друге обвинувачення поставило його у значно гіршу позицію,
бо він, очевидно, готовий до вчинення серйозних злочинів, щоб заробити гроші.
І великі гроші насправді.
Пам'ятаю, він однозначно мав судимості й до цього.
Я не ангел. Я вже мав судимості.
Але, як старий крутій із кодексом честі,
я вірив, що тебе не засудять за те, чого ти не робив.
Деякі свідки алібі були із журнальних кіл,
і вони працювали на Дональда, рекламуючи журнали.
Суд завжди дивиться з підозрою на таких свідків,
бо, по-перше, вони на боці підсудного,
а, по-друге, їхнє резюме не на 100% ідеальне.
Ясна річ, це натякало
на пособництво, як це коли-не-коли буває.
Принаймні суд дотримувався думки, що саме це й мало тут місце,
що парочка приятелів, кажучи простими словами,
забезпечила злочинцю алібі.
Підсудний винний.
Звісно, завжди краще представити невинну людину і сказати,
що правова система ти знову схибила,
замість того щоб згадати, що ця людина була винною в минулому.
Тоді люди зможуть сказати: «Це не зачепило невинну людину».
Гадаю, ця легенда про засудження невинного чоловіка
з абсолютно незаплямованим минулим
з'явилася в першу чергу тому, що це єдиний спосіб,
у який ви можете продати цю історію ЗМІ.
Не часто ви отримуєте стільки етерного часу.
Тож ви повинні працювати також із чорно-білим мисленням.
Ось жертва судової помилки,
і він нам розповість, як усе могло до цього дійти.
Іноді вам потрібні чорно-білі фарби,
щоб донести ваше повідомлення.
Якщо ви справді хочете розповісти історії, яка з ним трапилась,
немає сенсу проливати світло на його минуле як голови банди штовхачів.
Тому що це створює хибне відчуття.
Ми теж це розуміли. Під час зйомок ми мали перед собою цю дилему.
Але ми вирішили, що це не спрацює.
Тому що він не найпривабливіший персонаж.
І тоді ніхто не побачить у ньому жертву судової помилки.
Ким він насправді є.
Він також додав деякі факти, які я не можу добре пригадати,
і я сказав: «Про що Дональд каже?
Можливо, усе сталося не зовсім так».
Варто сказати, це набрало обертів.
Іноді мені здається, що всередині нього відбувається боротьба.
Добра проти зла, щось таке.
Я думаю, що іноді він організовує різні речі, історії,
щоб знову опинитися в світлі прожекторів.
Я в це не вірю.
Із ним, байдуже, що вам каже, завжди важко з'ясувати,
правда це чи ні.
Ось, чому я вже майже і не намагаюсь розібратися.
Тому що він робить так, відколи я його знаю.
-Немає сенсу. -Бо він брехун?
Звичайна людина сказала б: «Так, він брехун».
Схильний до перебільшення. Шахрай.
Бос штовхачів.
В одиночному ув'язненні. Без радіо і телевізора.
Це пекло.
Мене посадили, і я мусив вирушити до Штраубінгенської в'язниці
до лікарняної палати.
І Дональд Штельваг був там.
Ніхто зі мною не говорив, ніхто!
Ти ізольований від усіх, від усіх в'язнів.
Бо ви не визнали вину?
Бо ти не визнаєш вину. Ти кажеш: «Це не я. Робить, що хочете».
Тож вони зробили це.
Це не була ізоляція в такому сенсі. Це була просто лікарняна палата.
Тому що він був дуже хворий, і тут не можу бути сумнівів.
Але він не був у ізоляції, тому що не визнавав вину?
Ні.
Звісно, у в'язниці можуть намагатися запобігти формування клік.
А Дональд із тих, хто вміє переманювати людей на свій бік.
Коли ви 24 години проводите у своїй камері,
ви, звісно, починаєте говорити один із одним,
і, так, ми добре підійшли одне одному.
Ми зійшлися і стали справжніми друзями.
Фальк Сіманг мав надзвичайну історію. Майже таку саму надзвичайну, як і я.
Добрий вечір.
З нами в студії Фальк Сіманг.
Професійний покрівельник і укладач цегли із Дрездена.
Він служив в армії Східної Німеччини.
Він рік був найманцем.
Ще в п'ятницю він вів вуличні бої у Мостарі.
Це довга історія.
Мене ув'язнили за «вбивство».
На війни в Югославії.
СПРАВА XY НЕРОЗВ'ЯЗАНА
Там воюють не лише серби, хорвати й мусульмани.
Там на всіх фронтах також воюють іноземні найманці.
І німці теж.
Звісно, деякі мої супротивники мали на мене зуб.
І тому, ясна річ, на мене нападали з усіх боків.
Ось, чому я опинився в лікарняній палаті.
Фаль Сіманг дав мені прізвисько.
Біґ Мак справді був... Ну, я думаю...
Кілька людей досі його згадують, так.
Біґ Мак був, ну... легендою Штраубінгенської в'язниці.
У них уже не буде нікого, схожого на нього.
Я заснував певні структури в тій в'язниці.
Фальк Сіманг мав військовий досвід.
Він точно знав, як вербувати людей,
що їм потрібно робити тощо.
Це було неймовірно.
Вони завжди збирались перед лікарняною палатою.
І це був такий контактний пункт.
Вони заштовхували записки під двері.
ВІДДІЛ ЮСТИЦІЇ
Передавали банкноти тощо.
Усе, що тобі треба.
Тоді вони мусили подбати про те, щоб їх перевели до лікарняної палати,
або щоб потрібні речі туди потрапили.
Через працівників пральні, чи ще якось.
Так?
Це йому пасує. Я відразу в це повірив. Вірю вам на слово.
Саме таким речам і повинна запобігати «ізоляція».
Вони сказали, що я в ізоляції,
бо я повинен бути окремо від інших.
Тобто ви ні з ким не могли спілкуватися протягом шести років вашого ув'язнення?
Ні, не міг.
Чи я повинен вам сказати, що у в'язниці ми купались у розкоші?
Чи це когось цікавить?
Це було майже як у «Славних хлопцях».
Коли ти думаєш про в'язницю, ти уявляєш
усі ці старі фільми з рядами чоловіків за гратами.
Але для мафіозі це було не так.
Було не так зле, але я сумував за Джиммі.
Він відбував термін в Атланті.
У лазареті була також кухня, невелика.
Я завжди готував там для нас.
Спагеті, потім було м'ясо, як котлети.
Маю на увазі, у нас було все.
Ми жили буквально як у бога за дверима.
Біґ Мак був справжній мужик.
Він міг зробити будь-що.
Повір мені.
У нас було все, що можна було дістати.
Якщо Девіто нічого не зробить, усе стане на паузу.
Він такий собі Гамельнський щуролов.
Він завойовує людей, і вони бігають навколо нього.
І йому це потрібно, бо сам він не дуже добре бігає.
За нього бігають інші.
Жінок, хоч греблю гати.
Але справжніх друзів...
їх дуже й дуже важко знайти.
Тож Дональд був для мене щасливою знахідкою.
Невинний за гратами...
Я також дивився всі телепрограми, де він з'являвся.
І це було просто чудово.
Тепер він використовує свою свободу,
молячись у каплиці поруч із його домом у Нюрнберзі.
Усе було про невинність і таке інше.
А тоді про викрадення золота чи ще щось.
Якщо він це зробив, це було б добре.
Він був би у своєму праві.
Когось хибно ув'язнюють на дуже довгий термін.
Стільки всього пішло не так.
Це може бути стимулом сказати: «Я так довго був у в'язниці.
Принаймні тепер я можу піти й зробити щось справді нечесне.
У тебе всередині кипить гнів, і ти думаєш:
«Мені тут дещо заборгували».
Я добре можу це уявити.
Я не знаю, що я зробив би,
якби дев'ять років провів у тюрмі без вини.
Ніхто нічого йому не заборгував.
Те, що з ним сталося, жахливо.
Але не можна просто зрівняти це й сказати:
«Так, тепер мені дозволено зробити щось погане»
Загалом йому винні, але думати так неправильно.
Він — жертва судової помилки. Кінець історії. Крапка.
Принаймні в цій справі.
«І хоча гладун був ще тією розвалиною, він був невиправним гангстером».
ЗОЛОТА ОАЗА
«Він був босом банди штовхачів.
Змушував молодих людей продавати журнали».
ЮВЕЛІРНИЙ РИНОК
«Тепер гладун займався ювелірними прикрасами. Офіційно.
Але він хотів продати мені ще дещо.
Інформацію».
Звідки я міг знати?
Це можна було б знати, якби ви стежили за ним тижнями.
Штельваг увійшов у довіру
до одного з працівників цього дилера золота в Нюрнберзі
і кілька місяців, очевидно,
розпитував його про компанію.
Той, схоже, відповідав відносно наївно.
Отже, Штельваг дізнався про цей не надто захищений фургон,
і зрештою він собі сказав, що він має взяти й зробити це.
ФАКТИ
Суд встанвоив, що пан Штельваг був залучений до планування злочину
і що він дав наводку.
Він уже не міг розповідати історію про судову помилку.
Жодного доказу, щоб це заперечити.
І він себе не захищав. Зрештою, йому і не довелося.
Був ордер на арешт. Його хотіли закрити.
У цій справі ми не зробили нічого, щоб довести його невинність.
У цьому не було необхідності,
тому що цього чоловіка не можна було судити й обвинуватити.
У справі із золотом стратегією було його здоров'я, і все.
Недер сказав: «Я хочу негайно організувати слухання, щоб визначити,
чи цю людину можна тримати у в'язниці».
Дозвольте розповісти історію.
У регіональному суді в Нюрнберзі
був один медичний керівник, патолог.
Голова патології в Нюрнберзі, дуже важлива фігура.
Отже, він заходить, відкриває справу.
Присягаюся вам усім, що мені дорого,
він дивиться на мене, дивиться на справу.
Знову дивиться на мене і каже: «Не можу повірити.
Ви Дональд Штельваг?»
«Так».
«Те, що мій суд і моя держава з вами зробили —
ми ніколи не зможемо вам цього відшкодувати.
Непридатнийі».
НЕПРИДАТНИЙ ДО ТРИМАННЯ ПІД ВАРТОЮ
А пізніше, коли ми сиділи разом, Недер мені каже: «Я юрист.
Я вивчав право.
У правових колах ми називаємо це карт-бланш.
У Німеччині нічого такого не існує.
Непридатний до тюрми? Для цього треба померти».
Я кажу: «Непридатний».
Вам не дозволено цього казати. Система правосуддя не хоче цього чути.
Так, це у зв'язку з реальним станом його здоров'я,
але по суті це карт-бланш.
По суті. Це треба сказати.
Він не робить нічого погано, але в теорії він міг би...
робити все, що хоче.
Звісно, це зрозуміло, що люди, яких упіймали і судять,
і яким загрожує термін,
спробують перекласти частину цього терміну на людину,
яку, імовірно, однаково неможливо засудити за станом здоров'я.
Можливо, це стратегія захисту.
«Щодо місця перебування золота, ми це підтасували...
...щоб перекласти вину на гладуна».
Він так серйозно хворів що міг нічого не боятися.
Так гладун врятував наші задниці».
Чи цей судовий процес відкрив правду?
Частково так, я в цьому впевнений. Але не всю правду, звісно.
Ми знаємо, що так і не було встановлено, де перебуває викрадене золото.
Ми не знаємо, хто отримав вигоду і в якій мірі.
2021
Тут усі схиблені на порядку.
Іноді я цього просто не розумію. Це трохи занадто.
На вулицях нічого немає, ніде.
Наш маєток тут найбезладніший,
і це обурює людей.
Вони стежать крізь вікна за тим, що відбувається,
щоб їм було про що донести.
Просто звичайне сільске життя в Німеччині.
Я завжди собі кажу: «Вони знають про тебе все».
Мене звати Франк Фогель.
Зараз мені майже 53 роки, і я піклуюся про пана Штельвага.
Смачна їжа!
Дякую.
Дякую, пане Фогель. Я...
Дякую від усього серця.
Але я не можу їсти це без солі.
Я знаю, що тобі подобається ховати від мене сіль.
Причина дуже проста.
Я також гладкий.
Можливо, колись я теж лежатиму в ліжку,
нездатний робити щось інше.
Тоді, надіюсь, хтось зробить для мене те, що я роблю зараз.
Ось так просто. І нічого додати.
Отже, я живу з того, що періодично підвертається.
Антикваріат...
Просто будь-що.
Але нічого незаконного.
Чому ви смієтесь?
Бо всі вважають,
що якщо я знаюся зі Штельвагом, я, мабуть, займаюсь нелегальним бізнесом.
Ось, чому.
Суд так і не з'ясував, хто отримав це золото.
І є багато людей, у яких воно могло бути.
Я ще маю трохи золота, яке треба збути.
ЗАМОВЛЯЙТЕ ЗАРАЗ!
ВІДСЬОГОДНІ ІСНУЄ НОВА МІЖНАРОДНА ВАЛЮТА! #НЕЖАРТИ
Ви можете отримати справжнє золото від Хатара
у вигляді лімітованої монети Хатара.
Монета Хатара — це золота монета з його обличчям.
І відсилання до викрадення золота більш ніж очевидне.
Краще поспішайте.
Вони не докладали надто багато зусиль для спростування чуток,
що, можливо, золото зрештою дісталося їм.
Чи хтось з'ясував за весь цей час, що сталось із награбованим добром?
Ні. Тому що жоден із нас не знає.
Але золото десь заховане, і ви знаєте, де?
Це ви кажете.
Якби ти мав золото, де ти його сховава би?
Ну ж бо, ти б його закопав. Я закопала б.
І через десять років мене питають: «Бро, де твоє золото?»
Пане Штельваг, де золото?
Розгляньтеся навколо.
Я в будинку мого друга, який про мене дбає.
Тут немає золота. Ніколи не було і ніколи не буде.
Вибачте мене.
Гей. Я зараз не маю часу, тут знімальна група з телебачення.
Так, як щодо Дом Періньона, усього цього вина?
Скільки? Тисяча пляшок Дом Періньона?
Ти божевільний. Куди це має піти?
Я повинен спитати постачальників, куди це піде.
Гаразд, добре.
Поговоримо пізніше, добре?
Чао.
Переклад субтитрів: Сабіна Дадашева