Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Už smím otevřít oči?
Ještě ne. Už tam skoro budeme.
Kde jsme?
Vteřinku. Uvidíš.
Už můžeš.
Tadá!
Ty jo.
Muselo ti to chybět.
Budeš bruslit se mnou.
- Ne. - Jo.
- Anno, ne. - Pojď, tati.
Anno, počkej!
- Nesměj se. - Klid, tati.
Trochu pokrč kolena.
Bruslařka jsi tady ty. Já jenom platil lekce.
Nepředváděj se, zatočí se ti hlava.
Batoh a brýle.
Jdeme.
Rozmlátím ti hubu i poslepu.
Dej to sem.
Dej mi to!
Rychle. Posbírej je.
Jedna je tady.
Vem tu tašku.
Jdeme.
Tak pojďte.
Díky.
Za co?
Žes mě nenechala jim ublížit.
Měli jenom hlad.
Připravena?
Připravena.
...se alarmujícím způsobem šíří Evropou až na Sibiř...
...zatím nevíme, co hromadné sebevraždy způsobuje...
Žádáme obyvatele, aby neopouštěli své domovy.
O těchto bytostech víme jen to, že oční kontakt vede k sebevraždě.
Venku noste pásky nebo zatemněné brýle.
Snažte se si jakkoli zakrýt oči a vyhnout se vizuálnímu kontaktu s nimi.
Jakmile je uvidíš, jsi v prdeli.
Vystřelíš si mozek, ani nemrkneš.
Víc vám neřeknu. Snad jenom, opatrujte se a hodně štěstí.
V PASTI
BARCELONA
Víš, co máš dělat.
Nevylézat, dokud mě nezavoláš.
Ověřím, že jsou to dobrý lidi.
Haló?
Je tu někdo?
Haló?
Kdo je tam?
Jmenuju se Sebastián.
Jsem zraněný.
Dlouho jsem nejedl.
Promiň, nemůžeme ti pomoct.
Šel jsem hledat jídlo, ale netrefím domů.
- Co teď? - Jdeme.
- Počkej. - Sakra jdeme.
Je mi líto.
Vím, kde najít generátor.
- Generátor? - Pracuju ve stavebnictví.
Teda pracoval jsem. Jako inženýr.
Moje firma. Vím, kde skladují generátory.
Na mě jsou moc těžké, ale když mi pomůžete...
Všem by nám bodlo trochu světla,
tepla...
- Marciale, to potřebujeme. - Nevěřím mu.
Nemyslíte?
Prosím.
Jsi sám?
Ano.
Blíží se. Jdeme!
Sebastiáne, chyť se lana.
Běž!
Otevři! Tady Marcial!
Zavřete.
ZAVŘI JEDNY DVEŘE, NEŽ OTEVŘEŠ DRUHÉ.
Kdo to je?
Zabloudil.
Říká, že ví, kde sehnat generátor.
Ty vole.
Nekecal jsi.
Co se ti stalo? Vypadáš jako boxer.
Spíš jako boxovací pytel.
Pojď, doktorka se na tebe mrkne.
- Máte doktorku? - Jasně. Doktorku, tesaře, mechanika...
Neumíš náhodou vařit?
Ten, co nám vaří teď, se to snad musel učit v base.
Paní doktorko?
Marciale, říkej mi prosím Liliano.
Vedu pacienta.
Jestli se dá spravit ten obličej...
- Bolí to? - Jenom když dýchám.
Nos je na tom ještě dobře. Zlomený není. Chce to pár stehů na obočí.
Povíte mi,
kdo vám to udělal?
Slepci.
Tak na ulici jsme všichni slepí.
Nebylo to na ulici.
- Uvnitř? Bez pásky? - Jo.
- A přesto... - Byli tři na jednoho. Byla tam tma.
Můžu prosbičku?
Neříkejte to ostatním.
Bude to naše tajemství.
Chcete slyšet moje?
Byla jsem zubařka.
Jdu na to.
Musíš umírat hlady.
Obsluž se.
- Díky. - Na.
Co koukáš?
Prosím?
Na co koukáš?
Omlouvám se.
Mohl bych nosit pásku nebo sluneční brýle.
Ale chci, aby to lidi viděli a uvědomili si to.
Co?
Že jsou horší věci než ty bytosti.
Horší?
Většina se zabije, když je uvidí.
Ale všichni ne.
Nejdřív jsme mysleli, že chtějí naše jídlo.
Ale neměli pásky.
Přišli zvenčí s otevřenýma očima.
Oni ty bytosti viděli.
Bylo to, jako by...
jim tam něco přecvaklo,
tady uvnitř.
A chtěli, abychom to viděli taky.
Aby to viděl celý svět.
Nejdřív popadli Rosu.
Jeden z nich, jejich vůdce...
přejel palcem po ohořelém dřevě.
Popelem jí na čelo nakreslil oko.
Pak ji odtáhli ven. Násilím.
Neviděl jsem ji, ale slyšel jsem ji.
Jak křičí.
Ne!
Pořád ji slyším.
Tehdy jsem si všiml toho nože.
Ležel tam, na stole.
Věděl jsem, že musím být rychlý.
Když zaváhám, zastaví mě.
Tak jsem popadl ten nůž a byl jsem... rychlý.
Pak o mě ztratili zájem.
Už jsem neviděl.
Když jsme ho našli, bloudil ulicemi.
Sebastiáne?
Sebastiáne, co to děláš?
Sebastiáne?
Sebastiáne!
Ne.
Ne, Sebastiáne. Stůj!
- Pomoc! - Co se děje?
- Liliano! - Co to děláš?
- Co se děje? - Marciale, pomoz mi!
Liliano!
Otevři!
Zastav!
- Stůj! - Otevři!
Ne!
Uhni!
Do prdele! Otevři!
Zastav!
Ne!
Podívej.
Už jdou.
Jsou nádherní, že?
Neboj, to bude dobrý.
Neměj strach.
Je to pro tvé dobro.
Až je uvidíš, pochopíš to.
Ne! Prosím!
Prosím, ne!
Vidíš?
Liliano!
Lásko?
Liliano!
Co to děláš?
Co děláš?
Počkej.
Liliano.
Cos to proboha udělal?
Cos to udělal?
Mrzí mě to, Lázaro.
Mrzí mě, že to nevidíš.
Promiň.
Proč?
Tys je zachránil, tati.
Bude jim dobře?
Jistě. Jejich duše jsou teď volné.
Viděl jsi jejich světla, ne?
Je tu tak nádherně.
Kéž bys to viděl.
Kdy?
Kdy bude řada na mně?
Brzy. Ale ještě pořád je příliš ztracených oveček.
Jsi jejich pastýř, tati.
Zachraň je, a budeme zase spolu.
Ty, já a máma.
O DEVĚT MĚSÍCŮ DŘÍVE
To není špatný, co, šéfe?
Ještě 10 000 takových, a možná zachráníme svět.
Dáš mi vteřinku?
- Turbíny jedna i dvě? - Ano.
Obě jsou mimo provoz?
Už od desíti hodin.
Jak to?
Chápu, že když do turbíny spadne dělník...
- Několik. - Několik?
Několik dělníků.
Spadli do obou turbín?
Nebo skočili. Někdo říká, že je viděl skákat.
Všechno v pořádku?
Düsseldorfská vodní elektrárna je mimo provoz.
A na závěr zdrcující zpráva z Polska.
Čelní srážka dvou příměstských vlaků
na okraji Varšavy za sebou zanechala desítky mrtvých.
Příčiny zůstávají neznámé,
ale zdroje naznačují, že strojvůdce jednoho z vlaků
ignoroval železniční návěsti. Vláda...
Nic jsem neviděla...
- Lauro. - Lásko, kde jsi?
- Dorazil jsem do kanclu. Děje se něco? - Viděl jsi zprávy?
To Polsko?
Ne, nejen Polsko. Pusť si zprávy.
- Pusť si to. - Vteřinku.
Děje se to všude. I tady.
...se zřejmě rozšířila do zbytku Evropy.
WHO hovoří o vlně psychotického chování,
které vede k sebepoškozování a v některých případech k sebevraždě.
To, co vidíme, nejsou, opakuji, nejsou izolované případy.
Podle našich zdrojů jde o...
- Bože... - ...stovky mrtvých jen v Madridu.
Můžeš vyzvednout Annu?
- Jo, jistě. - Sebastiáne.
Hned.
Ihned vyrážím.
Ne.
Běžte!
Uhněte!
Tak sakra!
PŘÍPADY SE ŠÍŘÍ PO CELÉ EVROPĚ
S dovolením. Promiňte.
PŘÍŠTÍ METRO
Ne!
Kde je moje dcera?
Anno?
Hej! Ne.
Klid, nic se neděje.
Anno.
Zlatíčko, podívej se na mě.
Tady táta. Nic se neděje.
Musíme jít.
Neviděl jsi Paulu?
Paulo!
Tady jsem!
Sebastiáne?
Otče.
- Bereš Annu domů? - Ano.
Laura čeká. Na pár dní odjíždíme z Barcelony.
Nejsi připraven prozřít?
Jak, prozřít?
Nevím, ale já připraven jsem.
Čekám celý život.
V 18 jsem vstoupil do semináře.
Čekal jsem na znamení.
- Nerozumím. - A za celé ty roky nic.
Bál jsem se, že jsem se narodil do špatné doby,
že éra zázraků a proroků je dávno pryč.
Pusťte nás, prosím.
K Mojžíšovi Hospodin promluvil
z plamenů hořícího keře.
Jobovi se zjevil
jako větrná smršť.
Ale mně nabídl jen ticho.
Až dodnes.
Lidé umírají, otče.
Vypadá to snad jako zázrak?
Podívat se Pánu do očí
je možná víc, než naše mysl unese.
Ale pokud Bůh a jeho andělé sestoupili na zemi,
chci je přivítat.
Ty ne?
Chci jen bezpečí pro svou dceru.
Samozřejmě.
Říká se, že víra znamená věřit v to, co nevidíme.
Ale já potřebuji vidět.
Ať se děje cokoli, ať uslyšíš cokoli,
pořád se dívej na něj, platí?
Všechny linky jsou nyní obsazené. Prosím, zkuste zavolat později.
Všechny linky...
Klid, už tam skoro jsme.
Lauro!
Lásko!
Konečně. Lásko!
- Není ti nic? - Mami?
- Jsem tady. Jsi v pořádku? - Jo.
- A ty? Jsi v pořádku? - Jo.
- Auto je připravené? - Můžeme jet.
Lauro! Pozor!
Jsi...
Lauro!
Odpusťte mi, otče, neboť jsem zhřešil.
Naposledy jsem byl u svaté zpovědi před týdnem.
Bral jsem Boží jméno nadarmo.
Víc než jednou.
Také mě lákal život těch, kteří jsou méně osamělí.
Záviděl jsem jim.
A ještě něco.
Lhal jsem.
Neměl jsem na výběr. Musel jsem je zachránit.
Ale lhal jsem.
Může Hospodin odpustit někomu, kdo lže, aby se shledal se svou rodinou?
Bratře...
Tys je taky viděl?
Jejich lodě cestovaly miliony světelných let.
Vezmou nás ke hvězdám.
Ne, bratře.
Jsou to andělé.
Jsou oslniví.
LÉKÁRNA
Haló?
Je tu někdo?
Kdo je tam?
Asi máš strach.
To nic.
To my všichni.
To jediné je děsivější než ta temnota, že?
Že nevíme, komu můžeme věřit.
Já jsem Claire.
Kdo jsi ty?
- Kdo do prdele jseš? - Nejsem...
Co se tady kurva plížíš?
Jonási. Klid.
Okradli mě.
A zmlátili.
Komu mám věřit?
No nám ne.
Musíš se držet pevnějš, jasný?
- Claire. - Ano?
- Jsi v pořádku? - Jsem v pohodě.
Co je, Dimasi?
Co tam máte, kluci?
A sakra.
Jdeme! Hned!
- Vemte mě s sebou. - Nejsme žádná neziskovka.
Nebuďme svině, Rafo.
Chceš tu zůstat se svým novým kámošem? Posluž si. Já odsud padám.
Umím sehnat generátor. Vezmu vás do skladu.
Mě neoblafneš.
Jsem inženýr. Moje firma...
Vím, kde skladovali generátory.
- Kde? - Vemte mě s sebou.
Jdeme!
Jdem.
Ale rychle, nebudu čekat.
Tak se chyť.
Nepouštěj se.
- Někoho vedete? - Potřeboval pomoc.
Ví o generátoru.
Isabel. Neboj, postarám se o to.
Kde to jsme?
Starý republikánský bunkr z dob války.
Když se sem nedostaly fašistický bomby,
pak ani tyhle potvory.
Připomene někdo učitelce dějepisu, kdo vyhrál válku?
Držíme se. Není to vítězství, ale lepší než nic.
- Co tenhle? - Prý má generátor.
Anno?
Sofie.
Claire!
Jak je? Taky se mi stýskalo.
Něco ti nesu.
- Schokolade! - Schokolade.
Máš legrační přízvuk.
Nemám tušení, co říkáš.
A co nějaké jídlo pro dospělé?
Máš rád fazole?
- Ne. - Fajn. Taky žádný neneseme.
Ty.
Pojď se mnou.
To je Octavio. Já jsem Rafa.
Ty?
Sebastián.
Jsi sám, Sebastiáne?
Jo.
A ty stehy? To sis zašil sám?
Byl jsem se skupinou.
Měli jsme doktora.
A kde je ten váš doktor teď?
Mrtvý.
Všichni jsou mrtví.
Zabil jsi je ty, Sebastiáne?
- Viděli ty bytosti. - Ale ty ne.
Schoval jsem se.
Když ti muži přišli.
Muži?
Toulají se po městě.
Bez pásek přes oči.
Chtějí, aby to svět viděl.
- O čem to sakra mluvíš? - O tom, co se děje.
Nad tím vaším doupětem.
Podej mi mapu.
Kde to je?
- Co? - Ten generátor. Kde je?
Půjde s tebou jeden.
Maximálně dva.
Když se vrátíš sám, budou tě podezírat.
Budou se tě bát. Nepochopí to.
- No tak! - Musíš je dostat ven všechny.
Na co do prdele čekáš?
Ta holka.
Využij tu holku.
- Neexistuje. - Jak, neexistuje?
Generátor. Vymyslel jsem si ho.
Klid, Rafo. Ty vole, přestaň.
- Co se tu děje? - Rafo, nech ho.
- Lhal! - O čem to mluvíš?
- Isabel, ne. - Generátor není.
Omlouvám se.
Omlouvá se, tak to jo.
Bál jsem se. Musel jsem něco vymyslet.
- Takže jsi nám lhal do ksichtu? - Nevzali byste mě.
Má pravdu, Rafo.
Chytíme tohohle hajzla, jak se k tobě plíží,
lže nám do očí, a ty se postavíš na jeho stranu?
Já ho sem pustit nechtěl.
- To snadno napravíme. - Ne.
Rafo...
Ne, prosím.
- Nemůžeme ho jen tak zabít. - Neboj, udělá to sám.
Rafo, přestaň.
Můžeme trochu snížit hladinu testosteronu?
Rafo!
Já ti nerozumím!
Prosí tě, abys mi neubližoval.
Poslyš.
To bude dobrý.
Zvládnu to.
To ti slibuju.
Dobře?
Ty mluvíš německy?
Mám hrozný přízvuk, ale domluvím se.
Zeptej se, kde má rodinu.
Sofie.
Kde máš rodiče?
Byly jsme s mámou na dovolené.
Měly jsme jet lodí.
Výletní lodí.
Moc jsem se těšila, poprvé na loď.
Vyšly jsme na rampu, když někdo najednou vykřikl.
Lidi do sebe začali strkat a vrážet. Dostala jsem strach.
Najednou vidím, jak někdo padá do vody. A pak...
skákali další a další a další a...
Sofie.
Co se dělo dál?
Nevím, jak jsme se odtamtud dostaly.
Máma mě vzala do náruče a zakryla mi oči.
Když jsem je otevřela, byly jsme v dodávce.
Máma zakryla všechna okna papíry a kartony.
Zapla rádio.
Nejdřív jsme nic neslyšely.
Ale pak jsme uslyšely ten hlas.
Ženský hlas.
Toto je nouzové vysílání.
Mluvila...
Mluvila o bezpečném místě. Na nějaké hoře.
Na hoře?
Na jaké hoře?
To je hrad?
To vypadá jako Montjuïc.
Proč myslíš?
- Hrad, hora, Barcelona. To je Montjuïc. - Isabel, neupínej se na to.
Může to být Alcázar v Toledu.
Kdoví, co za stanici poslouchali.
Byly jste tam? Na té hoře?
Musí se jet tímhle.
Lanovka.
Vidíš, Montjuïc.
Máma mi převázala oči šátkem.
Na ulici lidi křičeli, utíkali a brečeli.
Máma mě držela tak pevně, až to bolelo.
Lidi do nás pořád vráželi.
Pak jsem spadla.
Byla to moje vina.
- Pustila jsem se jí. - No tak.
Řekla mi, ať se pevně držím...
Není to tvoje vina. Slyšíš?
Nemůžeš za to.
- To nic. - No tak.
To nic.
Našla jsem ji v noci.
Byla sama. Byla zmrzlá, třásla se.
Mohla jsem jen hádat, čím si prošla.
Pardon, nechci být necitlivá,
ale jsem jediná, kdo slyšel „bezpečné místo“?
Jsme v protileteckém krytu. Hrad byl fajn ve středověku.
Kdybych měl zřídit uprchlický tábor, tak tam.
Nahoře. Za hradbami.
Komplet to uzavřít.
Lanovka by byla jediná cesta dovnitř a ven.
Přeživší vejdou, ty mrchy ne.
Ze psího trenéra je najednou generál Patton.
Klídek, byl jsem v záloze.
Opravdu o tom uvažujeme?
Nevíme, jestli funguje.
Jestli lanovka ještě jezdí a hradby stojí.
Díky.
Aspoň rozvážeč pizzy má trochu rozumu.
Musíme tam.
Tebe se někdo ptal?
Nech ho mluvit.
A neříkej mi, ať mlčím.
- Pokud Sofiina matka žije... - To je otázka.
...nejspíš šla na hrad.
Město sice neznají, ale obě o tom místě slyšely.
Montjuïc je na druhém konci Barcelony.
A nikdy nevíš, kdy narazíš na tamty.
Je to sebevražda. To víš, ne? Doslova.
A proč? Abys zjistil, že její matka už je mrtvá?
- Roberto, dost. - Ona mi nerozumí.
Co se stane, až vám dojde jídlo? Budete ho pěstovat v tunelu?
Sebevražda je zůstat tady.
Pomalá, ale přesto sebevražda.
Má pravdu.
Nemůžeme tu zůstat věčně.
V podzemí tak dlouho vydrží jen mrtví.
Můžem hlasovat.
- Tam u vás máš volební právo? - Mi poser záda, markýzi.
Kdo chce odejít?
Sere mě to, ale má pravdu.
- Ani to... - Promiň, zlato.
Jsi v tom sám, Roberto.
Víš co?
Žiju v Barceloně 30 let. Na Montjuïcu jsem nebyl.
Přidáme to na seznam plánů, co do smrti stihnout.
Dobrý ráno, Růženko.
Vstávej.
Klid. Já vím, taky je nesnáším.
Klid. Šikula.
To je ono, ty kluku. Hodnej.
Hlavně se neposrat.
Hodnej...
Calle Diputació 257.
Na příští zahnout doleva.
To je ono. Výborně.
O OSM MĚSÍCŮ DŘÍVE
Za 15 metrů odbočte doleva.
Odbočte doleva.
Rychle pryč!
Za deset metrů dorazíte do cíle.
Dorazili jste do cíle.
Haló?
Moje dcera má horečku. Sháním doktora.
Haló?
Je tu někdo?
Promiň, broučku.
Kdyby tu byla máma, věděla by co dělat.
Chtěl jsem se zeptat...
Jak ses ocitla tady v Barceloně?
- Kvůli turné s knihou. - Fakt?
A jakou?
- Budeš se smát. - Nebudu.
Šílená doba: Jak přežít v moderním světě.
Autorka dr. Claire Barnesová.
Omlouvám se.
V pohodě.
Té ironie jsem si vědoma.
Sofie, nechceš jít spát?
Jo?
Dobrou.
Slyšíš to?
Zpívají.
Drž se u mě.
Claire...
Ta drzost! Dívej se na mě, když s tebou mluvím!
Pojď, ať nás manžel nevidí.
Octavio, kde jsi? Nevidím tě.
Potřebuju tě, Claire. Jsem tady.
Podívej se na mě. Proč se na mě nepodíváš?
Zlatíčko, kde jsi? Pojď, nemůžu tě najít.
Mami?
Jonási!
Podívej se na mě, Claire! Proč jsi mě opustila?
Zlatíčko, pojď za maminkou.
Proč jsi mě opustila?
Dimasi!
K noze!
K noze, Dimasi!
Kdes byla, Claire? Kams odjela?
Sofie, jsem tady.
Mami?
Sofie?
K noze!
Ke mně...
Pojď sem, Sofie!
Mami?
Sofie, pojď sem.
Dimasi?
Ke mně.
K noze.
Kde jste, kluci?
Ke mně.
Mami, kde jsi?
Sundej si pásku z očí.
Ať vidím ty tvé krásné oči. Ukaž mi je.
Určitě?
Ano, nic se ti nestane.
Nic se ti nestane, protože máma je tu.
Sofie.
Sofie, to není ona.
To není ona.
Rafo!
Kde jste, kluci?
Co se děje?
Není vám nic?
Rafo!
Opustila jsi mě! Opustila jsi mě, když jsem tě potřeboval!
Koukni se na mě!
Pojďme.
Rafo!
Kde jsi?
No tak, klid.
- Do prdele! Sakra! - Roberto!
Běžte dovnitř. Honem.
Isabel!
Isabel! Rafo!
Musíme jít. Pojď.
Jdeme.
Tady!
- Isabel? - Jo.
Rafo!
Kde je? Kde je Rafa?
Zavři dveře.
Kde je Rafa?
Nevím, jestli přežil.
Je mrtvý.
Zavři dveře.
Nejsou tu okna. Můžete si sundat pásky.
Vypadá to na prekérku, markýzi.
Mám gázu.
Když hezky poprosíš.
Slyšel jsem tě.
Roberto, nech toho.
Slyšel jsem tě s ním.
To jsem nebyla já.
To nepoznám, jak moje žena někoho šuká?
Neřekla jsem, že...
Chceš vědět, co jsem slyšela já?
- Fakt ne. - Co jsi mi řekl.
Ten den, kdy jsi to zjistil. Pamatuješ?
Dodělám to sám.
Hej.
Jsi v pohodě?
Pustila jsem ji.
Slíbila jsem, že ji nikdy nepustím.
Jak to dělají?
Jak o něm vědí? Jak to, že používají jeho hlas?
- Nevím. - Možná efekt pozorovatele.
Co?
Efekt pozorovatele.
V kvantové mechanice jsou částice ve stavu neurčitosti.
Před pozorováním jsou možné všechny stavy.
Pak se všechny možnosti smrsknou na jednu. Jednu jedinou.
Takže říkáš, že tyhle věci umí...
Pokud to jsou
nějaké kvantové bytosti...
možná ani nemají žádný trvalý stav.
Možná se mění, celou dobu oscilují.
Dokud je neuslyšíme nebo neuvidíme.
A pak svou podobu přizpůsobí podle nás.
Našich obav, našeho smutku, naší bolesti...
Takže někdo vidí mimozemšťany, někdo démony...
Nebo svého trýznitele nebo Boha.
Kam na ty hovadiny chodíš?
Už mlč, ty kreténe!
To proto, že jsem ti dovážel jídlo?
Mám titul z fyziky z Mexické univerzity.
Čekám, až mi ho tu uznají.
Musels je podmáznout? A kolik stál titul?
Tatíček je pan král? Že nenosíš korunu?
O co šlo?
Co jsi slyšela?
Jacka.
Rodiče mu říkali Jojo.
Můj brácha byl génius.
Taky trpěl klinickou depresí.
Ani jsem nebyla ve městě, když ho našli.
Ale pořád slyším jeho hlas.
Ale...
Ne takhle.
Ne, jako by byl hned vedle mě.
Na dosah ruky.
To mě mrzí.
Vlastně jsem si to nepřipouštěla.
Neuměla jsem si přiznat, že je mrtvý.
Zármutek umí člověka takhle zlomit.
A co ty?
Co jsi slyšel?
Nic.
Nic jsem neslyšel.
- Mně se můžeš svěřit. - A Sofia?
- Kde je ta holčička? - Sakra. Sofie?
Klid, odpočívej, najdu ji. Postarám se o ni. Neboj.
Hádáte se jako děcka a mezitím se ztratí skutečné dítě.
Hej.
Neplač.
Je mrtvá?
Ne.
Jak to víš?
Víš, co to je?
Serafín.
Nejkrásnější ze všech andělů.
Září tak jasně, že přímo se na něj může dívat jen Bůh.
Je moc krásný.
Je tvůj.
Zdrávas Maria, milosti plná, Pán s tebou.
Požehnaná ty mezi ženami
a požehnaný plod života tvého, Ježíš.
Svatá Maria, Matko Boží, pros za nás hříšné
nyní i v hodinu smrti naší. Amen.
O SEDM MĚSÍCŮ DŘÍVE
Prosím, ne!
Ne, pusťte mě. Prosím, ne!
Ne!
Ne, prosím!
Vím, že jsi nervózní.
Taky jsem byl.
To, co uvidíš, se nedá vyjádřit slovy.
Ne!
Je to alfa a omega.
Je to věčnost sama.
Ne!
To nic.
Tři dny...
- Tati. - Tati co?
Tvoje narozeniny.
Kolikrát za život ti bude 11?
- Jednou? - Jednou.
Pořádně to rozjedeme.
Dort, oslava.
Budeš mít klauna, i kdybych měl strčit obličej do mouky.
Tati, je mi jedenáct, ne pět.
Máš pravdu.
Dobrou noc.
Byl můj.
Co?
Ten andělíček.
Byl můj.
Dali jste mi ho s mámou k prvnímu přijímání.
Byl můj oblíbený.
Měla strach.
- Potřebovala... - Ona není tvoje.
Já vím.
Je to jen další ovečka.
Já vím.
Pomoz jí najít cestu a budeme zase spolu.
- Ahoj. - Ahoj.
Můžu se zeptat?
Kdo je Anna?
Co?
Sofia mi ukázala přívěsek, cos jí dal.
Byla to tvoje žena?
Dcera?
To ji jsi slyšel včera, když na nás mluvili?
Chápu, jestli o tom nechceš mluvit.
Ale svěřit se by ti mohlo pomoct.
Sezení zadarmo.
Je snadné se nechat unést a uvěřit, že Jojo je tady.
Dokonce lákavé.
Co bych za to dala, abych slyšela jeho hlas.
Myslím... Doopravdy slyšela.
Neposlouchej ji.
Ale tohle není on.
Tyhle věci se ti zavrtají do mozku.
Lže ti.
Vezmou naše přesvědčení, naše strachy a překroutí je.
Chce tě zbavit víry.
Promění je v něco, čím tě můžou zmanipulovat.
Roberto?
Roberto!
Ukaž...
- Copak je, Roberto? - Tak jo.
Podívám se na to.
Co mu je?
- Myslíš, že je to sepse? - Těžko říct.
Ale takhle na hrad nedojde.
Musíme sehnat antibiotika a srazit mu teplotu.
Kurňa, markýzi.
Haló?
Prosím, potřebujeme pomoc. Máme zraněného.
Haló?
Je tu někdo?
Sakra!
Promiň. Moje chyba.
Tak jo.
Jdeme dál.
Tohle je asi koupelna.
Jděte dál. Zkontroluju to tu.
Ať jsou zatemněná okna.
Hej! Kuchyň je bezpečná!
JED NA KRYSY
Sebastiáne, našel jsem plechovky sardinek.
Je obývák bezpečný?
Jo. Všechno je zavřené.
Ne...
Sebastiáne?
Já to nechápu.
Sebastiáne? Octavio?
Jste v pořádku? Co se stalo?
Já nevím. Slyšel jsem, jak křičí, a...
Asi vynechal okno.
Jak, vynechal okno?
Octavio?
Řekni něco!
Claire...
Sakra. Musíme odsud pryč.
Sundej jí pásku.
Sundej ji.
Sebastiáne, slyšíš mě?
Jdeme. Hned.
Udělej to, tati. Zachraň ji!
Sebastiáne, už musíme!
Tati!
- Jdeme! - Tati!
- Jo. - Jdeme!
Tati!
Pomalu.
- To je ono. - Díky.
Co by sis beze mě počal?
Neudělal bych to.
Ten rozvod.
Neudělal bych to.
Fakt ne?
Zuřil jsem.
Ranilo mě to.
Hlavně mou hrdost.
- Cítila jsem se osaměle, Roberto. - Já vím.
Moji právníci chtěli krev a...
Ale já bych to neudělal.
Máš štěstí, protože mí právníci by z tebe sedřeli kůži.
Isabel.
Našli jste něco?
Kde je Octavio?
Ale našla jsem tohle.
Není to nic moc, ale je to antibiotikum.
Děkuju.
Mělo by to pomoct.
Co se stalo?
Říkal, že Octavio musel nechat
otevřené okno.
Ale?
Já nevím.
Proč jsi to neudělal?
Proč jsi jí nesundal pásku?
- Neviděl jsem to. - Co?
Jeho světlo.
Když Octavio...
Neviděl jsem ho.
Protože ztrácíš víru, tati.
Co když nejsem pastýř, Anno?
Co když jsem vlk?
Sakra. Musíme odsud pryč.
Běžíme! Udělejte řetěz.
Řetěz, honem.
Utíkejte!
Drž se mě.
Honem!
Pojďte!
- Isabel! - Roberto!
Moje noha.
Ne, počkej! Musíme se vrátit!
Pojď.
Stůj! Nemůžeme je tu nechat!
Co bych si bez tebe počal?
Poslouchej mě!
Musíme se vrátit! Ne!
Je pozdě. Už jsou tady.
Tady to asi končí.
Chci tě ještě naposledy vidět.
Honem!
- Ty svině! - Ne! Claire...
Ty vidíš.
Ty jsi nám lhal!
Tys ty věci viděl, co?
- Otevři dveře, tati. - Jsi jeden z nich.
Já vás zachránil!
Otevři dveře, ať vidí.
Zabil jsi Octavia.
- Další dvě... - Panebože!
A Rafu jsi zřejmě zabil taky.
Ještě dvě a můžeme být spolu.
- Pomůžu vám. - Nepřibližuj se.
- Ty, já, máma... spolu. - Přestaň.
S kým to mluvíš?
- Stýská se nám. - Přestaň!
S kým to mluvíš?
- Tobě ne? - Prosím mlč. Nemůžu myslet.
- Potřebuju přemýšlet! - Tati!
Najdi je, tati. Zachraň je.
Sofie! Claire!
Claire!
Prosím! Claire!
Sofie!
Počkejte!
Claire!
Tak jo.
Poslouchej mě.
Musíme jít ven. Ven, rozumíš?
Jo? Dobře.
Celou dobu budu vedle tebe.
Ne! Claire!
Claire.
Počkej!
Tak jo, jdeme.
Claire!
Zpátky!
Claire, prosím.
Zpátky!
Chci vám jenom pomoct.
Tak jako jsi pomohl Rafovi?
Nebo Octaviovi?
Je to tak lepší. Věř mi.
Nic se neděje.
Nemusíš se bát. Slyšíš?
Všechno dobře dopadne.
Pamatuješ? Jsou nejkrásnější ze všech andělů.
Zachraň ji, tati.
Udělej to pro ni.
Pro mě.
Udělej to, tati. Jinak to nejde.
Anno...
Prosím ne.
Tobě se po mně nestýská?
Jistě. Samozřejmě.
Ty nechceš, abychom byli zase spolu?
Moc mi chybíš...
Tak to udělej. Jinak to nejde.
S kým to mluvíš?
Je to...
Je to Anna?
Není to tvoje dcera, tati!
Omlouvám se.
Promiň.
Hodně štěstí, zdraví.
Tati!
Neslyším tě, ale všichni ti přejem
hodně štěstí, zdraví!
Co?
Nic.
Jsem rád, že si to užíváš.
Ne, díky.
Hlídám si váhu. Plavková sezóna je za rohem.
Jdi k sobě do pokoje.
Hned!
Ne!
Ne! Anno!
Anno?
- Tati? - Zlatíčko.
Jste vzhůru, ale spíte.
Žijeme v době zázraků.
Otevřete oči a uvidíte.
Anno, poslouchej.
Neotevírej oči. Za žádnou cenu je neotevírej.
Slyšíš mě?
Nic se neděje.
Neposlouchej ho.
Neměj strach.
Neposlouchej ho!
Nesahej na ni!
- Anno! - Ne, prosím, ne!
Dny proroků a zázraků jsou zpět.
Otče?
Procitneš.
Ne!
Zavři oči. Nedívej se!
Je to krása.
Ne! Zavři oči! Nedívej se.
Zavři je! Moje zlatíčko...
Zlatíčko, zavři oči.
Nedívej se!
Ne!
Procitneš, tati.
To nic, tati.
Budeme zase brzy spolu.
Hej.
- Ne! Klid, nic se neděje. - Sofie!
Nic jí není.
Claire!
Claire, jsem tady!
- Ani omylem. - Já tě chápu. Opravdu.
Ale ty musíš pochopit, že vás můžu vést.
- Vidím. - Právě proto ti nevěřím!
Já bych si taky nevěřil.
Ale já jsem vaše jediná šance, jak se dostat k lanovce.
Já to risknu. Pojď, Sofie, jdeme.
- Riskneš to i za ni? - Jdi do prdele.
Nasadím za ni život.
Claire, poslechni mě. Prosím.
Ptala ses, kdo je Anna.
Byla to moje dcera.
Měla jsi pravdu.
Zármutek tě může zlomit.
Věřil jsem, že jsem vyvolený.
Ale byl jsem zlomený.
Prosím.
Pomůžu jí.
Prohledejte byty.
Lidi, tamhle jsou.
Fajn.
Kam jdete?
Víte, že si tam můžete ublížit?
Ten krám nevypadá moc bezpečně.
Chceme jenom pryč odsud.
Ahoj, princezno.
Pojď, chci ti něco ukázat.
Prosím, nech ji být.
Nebo co?
Věříš, že jí pomáháš, když jí bráníš vidět.
Tys je viděl.
Ale rozhodl ses nevidět.
Nejsi toho hoden!
Co se stalo?
Čekejte.
Dovnitř.
Tati.
Tak jo.
Jdeme.
Počkejte tady.
- Viděli tě. - Ne.
Viděli svíčku a slyšeli tě zpívat.
Běžte!
Co se děje?
Proboha, řekni mi, co se...
Běžte rychle nahoru.
Najděte kabinky.
- Jo, ale... - Vezmi ji na hrad.
Ty nejdeš?
Musím je zastavit. Ohlídat, aby se tam nedostali.
Jsi moc statečná holka, Sofie.
Potřebuju, aby ses postarala o Claire.
Dobře?
Běžte.
- Běžte. - Dobře.
Tak jo.
Sebastiáne.
Příteli.
Proč jsi nás opustil?
Protože v hloubi duše vím, že jsi ji zabil.
Neboj, držím tě.
Držím tě.
Panebože. To bylo o fous.
Takhle to nezvládneme.
Střezte se falešných proroků v rouše beránčím.
- Jdeme. - Uvnitř jsou draví vlci.
- Střezte se falešných... - Bratře...
...proroků v rouše beránčím.
Nech nás projít.
Uvnitř jsou draví vlci.
Střezte se falešných proroků...
Jsem pravá ruka Páně.
Pokorný nástroj jeho vůle.
Jeho vůle? Řídí tě vůle těch bytostí.
Sebastiáne.
Nestav se do cesty vůli Boží.
Neobracej se k Bohu zády.
Není to můj Bůh!
Tak jo. Pojď se mnou.
Cítíš to? Drž se toho a stůj tady.
Ne!
- Ne! - Claire?
Pojď, jdeme.
Claire...
Za žádnou cenu neotvírej oči.
Nech je projít.
- Ne. - Zachránil mě, tati.
Nechceš, aby zachránil i je?
Nechceš, aby byly volné?
Ne.
Kam jdeš, Claire?
- Sofie. - Jí nepomůžeš.
Opustila jsi mě. Zklameš ji.
Sofie, pojď.
Stejně jako mě.
- Taková jsi. - Ne.
- Taková jsi byla vždycky. - Ne, mlč!
- Musíš to vidět. - Sklapni!
Nejsi skutečná.
Jsi mrtvá.
- Kam jdeš, Claire? - Sofie!
Myslíš, že jí pomůžeš?
Ty si to myslíš, ale jenom ji zklameš.
Stejně jako mě.
Zklameš ji stejně jako mě.
- Sofie! - Taková jsi...
Sofie!
Sofie, pojď. Jsem tady.
Tady máma.
Sofie!
Sofie, pojď.
Pojď. Sofie, pojď!
Promiň.
Podívej se na mě, Claire! Proč jsi mě opustila?
Potřebuju pomoc! Pomoz mi!
Opustila jsi mě! Pomoz mi!
Už to nezvládnu! Pomoz mi!
Opustila jsi mě!
Sofie, sundej si pásku! Podívej se na mě!
Myslíš, že jí pomůžeš?
- Jenom ji zklameš. - Raz, dva, tři, čtyři.
- Claire! Nepomůžeš jí. - Čtyři.
- Čtyři. Skočíme na tři. - Zklameš ji. Jako mě.
Nepřežiješ to.
Opustila jsi mě.
- Raz... - Claire! Opustila jsi mě!
Ale ony ano.
- Nepomůžeš jí... - Dva...
- Pomoz mi! Potřebuju tě! - Tři!
Už je to dobrý.
Je to dobrý.
Dokázaly jsme to.
Sbohem, Jojo.
Ruce!
Ukaž ruce.
Jede sem ještě někdo?
- Ne. - Co?
- Ne. - Pomozte jim.
Máme dvě přeživší. Ženu a dítě. Neozbrojené.
Vedeme je k výslechu.
- Kam to dáme? - Tamhle.
Nespadněte!
Sofie?
- Sofie! - Mami!
Prosím! Je to moje dcera.
Není nebezpečná.
Zlatíčko!
Zlatíčko, mně se tak stýskalo!
Ty jsi tak vyrostla!
Pojďte.
- O co jde? - Nehýbejte se, prosím.
Snažíte se zjistit, jestli nejsem jedna z nich?
Takže jste na ně narazila.
Dá se to tak říct.
Říkáme jim „vidoucí“.
A překvapuje mě, že jste setkání s nimi přežila.
Nebýt jednoho z nich, nedostala bych se sem.
Dá se k nim proniknout. Pořád tam někde uvnitř jsou.
Na co ta krev?
Co přesně hledáte?
Možná vám můžu pomoct. Jsem doktorka psychiatrie.
Chemický marker.
Epigenetickou změnu DNA.
Takže hledáte známky traumatu.
Ve vzácných případech může extrémní stres ovlivnit DNA.
Dokonce ji změnit.
Zneužití, násilí...
Zármutek.
Ano, i zármutek.
A ti vidoucí...
Mají všichni stejnou epigenetickou změnu?
To se právě snažíme zjistit.
Jejich DNA může být klíčem k imunitě.
Jasně. Ale jak to ověříte?
16. listopadu, 18:00.
S dr. Pascalem zahajujeme 12. pokus na zvířatech od chycení bytosti.
Pokus proběhne na třech zdravých dospělých krysách.
Podařilo se nám dobu expozice bytosti zvýšit na 48 sekund před smrtí.
Jen klid...
Doufáme, že nám nová látka z vidoucího pomůže překonat minutovou hranici.
Expozice v izolační místnosti zahájena... teď.
Ukažte mi ji!
Chci ji vidět!
PODLE ROMÁNU JOSHE MALERMANA V PASTI