Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫שאפקח עיניים עכשיו?‬
‫עוד לא. עוד רגע נגיע.‬
‫איפה אנחנו?‬
‫רק שנייה. את תראי.‬
‫בסדר. תפקחי אותן.‬
‫טה-דה!‬
‫וואו.‬
‫זה בטח היה ממש חסר לך.‬
‫אתה תחליק איתי.‬
‫לא.‬ ‫-כן.‬
‫אנה, לא.‬ ‫-אתה חייב. קדימה.‬
‫אנה, חכי!‬
‫אל תצחקי.‬ ‫-בחייך, אבא. תירגע.‬
‫תכופף את הברכיים קצת.‬
‫סבלנות. את המקצוענית, לא אני.‬ ‫רק שילמתי על השיעורים.‬
‫תהיה לך סחרחורת, שוויצרית.‬
‫תרמיל. משקפי מגן.‬
‫קדימה.‬
‫אני לא צריכה לראות אותך כדי לכסח אותך.‬
‫תן לי!‬
‫תן לי את זה!‬
‫מהר. קחו את כולן.‬
‫יש פה אחת.‬
‫תביאו את התיק.‬
‫קדימה.‬
‫בואו. קדימה.‬
‫תודה.‬
‫על מה?‬
‫על שלא נתת לי לפגוע בהם.‬
‫הם רק היו רעבים.‬
‫מוכנה?‬
‫מוכנה.‬
‫...התפשטות מדאיגה של תקריות לאירופה ולסיביר.‬
‫טרם ידוע לנו‬ ‫מה גורם להתאבדויות ההמוניות באירופ...‬
‫אנו קוראים לאנשים למצוא מחסה במקומם.‬
‫כל מה שאנחנו יודעים על הישויות האלה‬ ‫הוא שקשר חזותי ישיר מוביל להתאבדות.‬
‫כולם צריכים ללבוש כיסויי עיניים‬ ‫או משקפי מגן שהושחרו.‬
‫כל האמצעים הדרושים כדי לכסות את עיניכם‬ ‫ולהימנע ממגע חזותי עם הישויות...‬
‫אם אתה רואה אחד מהדברים האלה, הלך עליך.‬
‫אתה תירה לעצמך בראש לפני שתבין מה קורה.‬
‫אני לא יכול להגיד עוד הרבה‬ ‫מלבד הישארו מוגנים ובהצלחה.‬
‫- קופסת הציפורים -‬
‫- ברצלונה -‬
‫את יודעת מה לעשות.‬
‫לא לצאת עד שתקרא לי.‬
‫אני צריך לוודא שהם אנשים טובים.‬
‫הלו?‬
‫יש שם מישהו?‬
‫הלו?‬
‫מי שם?‬
‫שמי סבסטיאן.‬
‫אני פצוע.‬
‫לא אכלתי כבר כמה ימים.‬
‫לא נוכל לעזור לך. מצטער.‬
‫יצאתי לחפש אוכל,‬ ‫אבל אני לא יודע איך לחזור הביתה.‬
‫מה נעשה?‬ ‫-תמשיך לזוז.‬
‫בואו נשמע אותו. רגע.‬ ‫-זוז, לעזאזל.‬
‫אני מצטער.‬
‫אני יודע איפה יש גנרטור.‬
‫גנרטור?‬ ‫-אני עובד בבנייה.‬
‫או פעם עבדתי. כמהנדס.‬
‫החברה שלי...‬ ‫אני יודע איפה הם אחסנו את הגנרטורים.‬
‫הם כבדים מכדי שאסחב אותם בעצמי,‬ ‫אבל בעזרתכם...‬
‫נראה לי שכולנו נוכל להיעזר במעט... אור.‬
‫בחימום.‬
‫מרסיאל, אנחנו זקוקים לזה.‬ ‫-אני לא סומך עליו.‬
‫אתם מסכימים, לא?‬
‫בבקשה.‬
‫אתה לבד?‬
‫כן.‬
‫הם מגיעים. קדימה!‬
‫קדימה!‬
‫סבסטיאן, תפוס בחבל.‬
‫קדימה!‬
‫תפתחו! זה מרסיאל!‬
‫סגרו את הדלת.‬
‫- סגרו דלת אחת לפני שתפתחו אחרת -‬
‫מי זה?‬
‫הוא הלך לאיבוד.‬
‫הוא אומר שהוא יודע איפה יש גנרטור.‬
‫אלוהים.‬
‫לא צחקת.‬
‫מה קרה לך? אתה נראה כמו מתאגרף.‬
‫יותר כמו שק איגרוף.‬
‫מכאן. כדאי שהרופאה תבדוק אותך.‬
‫יש לכם רופאה?‬ ‫-בטח.‬
‫יש לנו רופאה, נגר, מכונאי.‬
‫אתה יודע לבשל, במקרה?‬
‫הבחור שבמשמרת הבישול עכשיו...‬ ‫אני חושב שהוא למד לבשל בכלא.‬
‫דוקטור? דוקטור.‬
‫מרסיאל. תקרא לי ליליאנה, בבקשה.‬
‫יש לי מטופל בשבילך.‬
‫תראי מה תוכלי לעשות בקשר לפניו.‬
‫זה כואב?‬ ‫-רק כשאני נושם.‬
‫האף שלך לא שבור. אלה חדשות טובות.‬
‫אתה צריך תפרים בגבה.‬
‫אז תגיד לי...‬
‫מי עשה לך את זה?‬
‫עיוורים.‬
‫טוב... בחוץ כולנו עיוורים.‬
‫לא הייתי בחוץ.‬
‫זה קרה בפנים? בלי כיסוי עיניים?‬ ‫-כן.‬
‫הם הצליחו ל...?‬ ‫-הם היו שלושה נגד אחד.‬
‫היה חשוך מאוד.‬
‫תעשי לי טובה.‬
‫אל תספרי לאחרים.‬
‫זה יהיה הסוד שלנו.‬
‫אפשר לספר לך את שלי?‬
‫למעשה הייתי רופאת שיניים.‬
‫אני מתחילה.‬
‫אתה בטח גווע ברעב.‬
‫בבקשה. תתכבד.‬
‫תודה.‬ ‫-קח.‬
‫במה אתה בוהה?‬
‫סליחה?‬
‫במה אתה בוהה?‬
‫אני מצטער.‬
‫יכולתי לשים כיסוי עיניים‬ ‫או משקפי שמש לו רציתי.‬
‫אבל אני רוצה שאנשים יראו... ויבינו.‬
‫יבינו מה?‬
‫שיש דברים גרועים יותר מהיצורים.‬
‫גרועים יותר?‬
‫הרוב מתאבדים כשהם רואים אותם.‬
‫אבל יש מעטים שלא עושים זאת.‬
‫בהתחלה חשבנו שהם רוצים את האוכל שלנו.‬
‫עיניהם לא היו מכוסות.‬
‫הם הגיעו מבחוץ בעיניים פקוחות.‬
‫הם ראו את היצורים.‬
‫וזה היה כאילו...‬
‫משהו נשבר...‬
‫פה.‬
‫ועכשיו הם רצו שגם אנחנו נראה.‬
‫הם רצו שכל העולם יראה.‬
‫הם תפסו את רוסה קודם.‬
‫אחד מהם, המנהיג שלהם...‬
‫הכתים את האגודל בעץ מפוחם.‬
‫והוא צייר עין על המצח שלה באפר.‬
‫ואז הם גררו אותה החוצה. בניגוד לרצונה.‬
‫לא יכולתי לראות אותה,‬ ‫אבל יכולתי לשמוע אותה.‬
‫צורחת.‬
‫לא!‬
‫אני עדיין שומע אותה.‬
‫ואז שמתי לב לסכין.‬
‫הוא היה מונח שם. על השולחן.‬
‫ידעתי שאני חייב להיות מהיר.‬
‫שאם אהסס, הם יעצרו בעדי.‬
‫אז לקחתי את הסכין ואכן הייתי... מהיר.‬
‫אחרי זה, הם איבדו בי עניין.‬
‫לא יכולתי עוד לראות.‬
‫כשמצאנו אותו, הוא הסתובב ברחובות, אבוד.‬
‫אל תדאגי.‬
‫סבסטיאן?‬
‫סבסטיאן, מה אתה עושה?‬
‫סבסטיאן?‬
‫היי, סבסטיאן!‬
‫לא.‬
‫לא, סבסטיאן. עצור!‬
‫הצילו!‬ ‫-מה קורה?‬
‫ליליאנה!‬ ‫-מה אתה עושה?‬
‫מה נסגר?‬ ‫-מרסיאל, עזור לי!‬
‫ליליאנה!‬
‫תפתח את זה!‬
‫עצור!‬
‫-תפתח את זה!‬
‫זוז אחורה!‬
‫לעזאזל! תפתח!‬
‫עצור!‬
‫לא!‬
‫תראה.‬
‫הם מגיעים.‬
‫הם יפהפיים, נכון?‬
‫זה בסדר. יהיה בסדר.‬
‫אל תפחדי.‬
‫זה לטובתך.‬
‫כשתראי אותם, את תביני.‬
‫לא! בבקשה!‬
‫לא, בבקשה, לא!‬
‫רואה?‬
‫ליליאנה!‬
‫אהובתי?‬
‫ליליאנה!‬
‫מה קרה?‬
‫מה את עושה?‬
‫חכי.‬
‫ליליאנה.‬
‫אלוהים. מה עשית?‬
‫מה עשית?‬
‫אני מצטער, לסארו.‬
‫אני מצטער שלא תזכה לראות.‬
‫אני מצטער.‬
‫למה?‬
‫הצלת אותם, אבא.‬
‫הם יהיו בסדר?‬
‫ברור. הנשמות שלהם חופשיות עכשיו.‬
‫ראית את האור שלהם, נכון?‬
‫כל כך יפה שם.‬
‫הלוואי שיכולת לראות את זה.‬
‫מתי?‬
‫מתי יגיע תורי?‬
‫בקרוב. אבל יש עדיין יותר מדי כבשים אובדים.‬
‫אתה הרועה שלהם, אבא.‬
‫תציל אותם, ואז נהיה שוב ביחד.‬
‫אתה, אני ואימא.‬
‫- תשעה חודשים לפני כן -‬
‫לא רע, אה, בוס?‬
‫עוד עשרת אלפים כאלה‬ ‫ואולי עדיין נציל את העולם.‬
‫רק שנייה.‬
‫טורבינות אחת ושתיים?‬ ‫-כן.‬
‫שתיהן מושבתות?‬
‫מאז השעה עשר.‬
‫אבל איך ייתכן?‬
‫אני מבין אם פועל אחד נפל לתוך טורבינה...‬
‫כמה.‬ ‫-כמה?‬
‫כמה פועלים.‬
‫נפלו לתוך שתי הטורבינות?‬
‫או קפצו. מישהו אמר שראה אותם קופצים.‬
‫הכול בסדר?‬
‫תחנת הכוח ההידרואלקטרית בדיסלדורף מושבתת.‬
‫ונסיים עם חדשות מזעזעות מפולין‬
‫שבה התנגשות חזיתית בין שתי רכבות נוסעים‬
‫הותירה עשרות הרוגים בפאתי ורשה.‬
‫הסיבה עדיין לא ידועה,‬
‫אבל מקורות טוענים שהנהג של אחת הרכבות‬
‫התעלם מהסימנורים. הממשלה...‬
‫לאורה.‬ ‫-מותק, איפה אתה?‬
‫בדיוק הגעתי למשרד. הכול בסדר?‬
‫ראית את החדשות?‬
‫הרכבת בפולין?‬
‫לא. זה לא רק פולין. תפתח את החדשות.‬
‫תפתח עכשיו.‬ ‫-רגע. רק שנייה.‬
‫זה קורה בכל מקום. אפילו כאן.‬
‫...נראה שהתפשט לשאר אירופה.‬
‫ארגון הבריאות העולמי מתאר זאת‬ ‫כגל של התנהגות פסיכוטית‬
‫שמובילה לפגיעה עצמית‬ ‫ובמקרים מסוימים, להתאבדות.‬
‫מה שאנחנו רואים אינו,‬ ‫אני חוזרת, אינו תקריות מבודדות.‬
‫לפי הדיווחים, היו...‬
‫אלוהים.‬ ‫-...מאות מקרי מוות במדריד בלבד.‬
‫תוכל להביא את אנה?‬
‫כן. כמובן.‬ ‫-סבסטיאן.‬
‫מיד.‬
‫אני יוצא עכשיו.‬
‫לא.‬
‫פנו דרך!‬
‫נו כבר!‬
‫- מקרים מדווחים ברחבי אירופה -‬
‫מצטער. סלחו לי.‬
‫- הרכבת הבאה מגיעה בעוד -‬
‫לא!‬
‫איפה הבת שלי?‬
‫אנה?‬
‫היי! לא.‬
‫זה בסדר. זה בסדר.‬
‫אנה.‬
‫היי, מתוקה. תסתכלי עליי.‬
‫זה אבא. הכול בסדר.‬
‫היי. אנחנו צריכים ללכת.‬
‫ראית את פאולה?‬
‫פאולה!‬
‫הנה אני!‬
‫סבסטיאן?‬
‫אבי.‬
‫אתה לוקח את אנה הביתה?‬ ‫-כן.‬
‫לאורה מחכה.‬ ‫אנחנו עוזבים את ברצלונה לכמה ימים.‬
‫אז אתה לא מוכן לראות?‬
‫לראות מה?‬
‫אני לא יודע... אבל אני כן מוכן.‬
‫חיכיתי כל חיי.‬
‫הצטרפתי לסמינר לכמרים בגיל 18.‬
‫חיפשתי סימן.‬
‫אני לא מבין.‬ ‫-ובכל הזמן הזה, כלום.‬
‫חששתי שנולדתי בזמן הלא נכון.‬
‫שימי הניסים והנביאים חלפו מזמן.‬
‫תן לנו לעבור, בבקשה.‬
‫האל ציווה על משה‬
‫מתוך להבות הסנה הבוער.‬
‫הוא קרא תיגר על איוב,‬
‫כסערה פראית.‬
‫אבל בשבילי... הייתה רק... דממה.‬
‫עד עכשיו.‬
‫אנשים מתים, אבי.‬
‫זה נראה לך כמו נס?‬
‫להביט לאל בעיניים‬
‫זה אולי יותר ממה שמוחנו יכול לשאת.‬
‫אבל אם אלוהים ומלאכיו‬ ‫מתהלכים על פני האדמה עכשיו,‬
‫אני רוצה לקבל את פניהם.‬
‫אתה לא?‬
‫אני רק רוצה שהבת שלי תהיה מוגנת.‬
‫כמובן.‬
‫אומרים שאמונה היא‬ ‫להאמין במה שאי אפשר לראות.‬
‫אבל אני צריך לראות.‬
‫לא משנה מה יקרה, לא משנה מה תשמעי,‬
‫תביטי כל הזמן בזה, בסדר?‬
‫כל קווי התקשורת עמוסים כרגע.‬ ‫אנא נסו שוב מאוחר יותר.‬
‫כל קווי...‬
‫זה בסדר. כמעט הגענו.‬
‫לאורה!‬
‫מותק!‬
‫סוף סוף. מותק!‬
‫אהובתי, את בסדר?‬ ‫-אימא?‬
‫זאת אני. את בסדר? כן?‬ ‫-כן.‬
‫מה איתך?‬ ‫-אני בסדר.‬
‫המכונית מוכנה?‬ ‫-הכול ארוז בפנים. קדימה.‬
‫לאורה! תיזהרי!‬
‫את...?‬
‫לאורה!‬
‫סלח לי, אבי, כי חטאתי.‬
‫עבר שבוע מאז הווידוי האחרון שלי.‬
‫נשאתי את שם האל לשווא.‬
‫יותר מפעם אחת.‬
‫פיתו אותי אנשים שחיים באופן פחות מבודד.‬
‫קינאתי בהם.‬
‫יש עוד דבר אחד.‬
‫שיקרתי.‬
‫לא הייתה לי ברירה. הייתי חייב להציל אותם.‬
‫אבל בכל זאת, שיקרתי.‬
‫האם האל יכול לסלוח‬ ‫למי שמשקר כדי להתאחד שוב עם משפחתו?‬
‫אחי...‬
‫גם אתה ראית אותם.‬
‫החלליות שלהם טסו מיליוני שנות אור.‬
‫הם ייקחו אותנו אל הכוכבים.‬
‫לא, אחי.‬
‫הם מלאכים.‬
‫הם זוהרים.‬
‫- בית מרקחת -‬
‫שלום?‬
‫יש שם מישהו?‬
‫מי שם?‬
‫אני מנחשת שאתה מפחד.‬
‫זה בסדר.‬
‫כולנו מפחדים.‬
‫זה הדבר היחיד‬ ‫שמפחיד יותר מהאפלה הזאת, נכון?‬
‫לא לדעת במי אפשר לבטוח.‬
‫אני קלייר.‬
‫מה שמך?‬
‫מי אתה, לעזאזל?‬ ‫ -אני...‬
‫למה לעזאזל אתה מתגנב אלינו?‬ ‫תירגע, חונאס. תירגע.‬
‫שדדו אותי, בסדר?‬
‫הכו אותי.‬
‫במי אני אמור לבטוח?‬
‫לא בנו.‬
‫היי. אתה צריך להחזיק חזק יותר. הבנת?‬
‫קלייר.‬ ‫-כן?‬
‫את בסדר?‬ ‫-אני בסדר.‬
‫מה קרה, דימאס?‬
‫מה קרה, בחורים?‬
‫לעזאזל.‬
‫נזוז! עכשיו!‬
‫קחו אותי איתכם.‬ ‫-אנחנו לא מנהלים עמותה, בנאדם.‬
‫בוא לא נהיה מניאקים, רפא.‬
‫אם את רוצה להישאר ולהתיידד, בבקשה,‬
‫אבל אני עף מפה.‬
‫אוכל להשיג גנרטור.‬ ‫אני יודע איפה הם מאוחסנים.‬
‫אוכל לקחת אתכם.‬ ‫-בטח.‬
‫אני מהנדס. החברה שלי...‬
‫אני יודע איפה החזיקו גנרטורים.‬
‫איפה?‬ ‫-קודם כול קחו אותי איתכם.‬
‫בואו. קדימה!‬
‫היי.‬
‫תעמוד בקצב. לא אחכה לך.‬
‫בסדר. תפוס את זה.‬
‫אל תשחרר.‬
‫הבאתם מישהו?‬
‫הוא נזקק לעזרה.‬ ‫-הוא אומר שיש לו גנרטור.‬
‫איסבל. אל תדאגי. אשגיח עליו.‬
‫איפה אנחנו?‬
‫במקלט ישן נגד הפצצות ממלחמת האזרחים.‬
‫אם הקירות האלה יכלו להגן‬ ‫מפצצות של הפשיסטים,‬
‫הם יגנו מפני הדברים האלה.‬
‫מישהו יכול להזכיר למורה להיסטוריה‬ ‫מי ניצח במלחמה?‬
‫אנחנו מחזיקים מעמד.‬
‫זה לא ניצחון, אבל זה משהו.‬
‫מי זה?‬ ‫-הוא אומר שיש לו גנרטור.‬
‫אנה?‬
‫סופיה.‬
‫קלייר!‬
‫מה שלומך, ילדונת? גם אני התגעגעתי אלייך.‬
‫מצאתי משהו בשבילך.‬
‫שוקולד!‬ ‫-שוקולד.‬
‫המבטא שלך כזה מצחיק.‬
‫אין לי מושג מה את אומרת.‬
‫מה עם אוכל אמיתי למבוגרים?‬
‫אתה אוהב שעועית?‬
‫לא.‬
‫יופי. כי לא מצאנו שעועית.‬
‫אתה.‬
‫איתי.‬
‫זה אוקטביו. אני רפא.‬
‫אתה?‬
‫סבסטיאן.‬
‫אתה לבד, סבסטיאן?‬
‫כן.‬
‫והתפרים האלה? עשית אותם לבד?‬
‫הייתי עם איזו קבוצה.‬
‫היה לנו רופא.‬
‫ואיפה הרופא שלך עכשיו?‬
‫מת.‬
‫כולם מתים.‬
‫הרגת אותם, סבסטיאן?‬
‫הם ראו את היצורים.‬ ‫-אבל אתה לא.‬
‫התחבאתי.‬
‫כשהאנשים באו, התחבאתי.‬
‫אילו אנשים?‬
‫הם מסתובבים בעיר.‬
‫בלי כיסויי עיניים.‬
‫הם רוצים שהעולם יראה.‬
‫על מה אתה מקשקש?‬ ‫-על מה שקורה בחוץ.‬
‫מעל החור הנעים הזה שלכם.‬
‫תן לי את המפה.‬
‫איפה הוא?‬
‫איפה מה?‬ ‫-הגנרטור. איפה הוא?‬
‫אחד ילך איתך.‬
‫אולי שניים.‬
‫אבל כשתחזור לבד, האחרים יהיו חשדנים.‬
‫הם יפחדו ממך. הם לא יבינו.‬
‫קדימה!‬ ‫-אתה צריך להוציא את כולם.‬
‫למה אתה מחכה, לעזאזל?‬
‫הילדה.‬
‫תשתמש בילדה.‬
‫אין כזה.‬ ‫-מה זאת אומרת?‬
‫הגנרטור. המצאתי את זה.‬
‫היי, רפא. בחייך.‬
‫מה קורה פה?‬ ‫-תירגע, רפא.‬
‫הוא שיקר!‬ ‫-על מה אתה מדבר?‬
‫אל תתערבי.‬ ‫-אין גנרטור.‬
‫אני מצטער, בסדר?‬
‫אתה מצטער. טוב, אם ככה...‬
‫הייתי לבד. פחדתי. הייתי חייב להמציא.‬
‫אז שיקרת לנו בפנים?‬ ‫-התכוונתם להשאיר אותי שם.‬
‫הוא לא טועה, רפא.‬
‫אז תפסנו את המניאק הזה מתגנב אלייך,‬
‫הוא שיקר לנו בפנים, ואת תומכת בו?‬
‫אני לא אשם. לא החלטתי להכניס אותו.‬
‫קל לתקן את זה.‬ ‫-לא.‬
‫היי, רפא.‬
‫לא, בבקשה, לא.‬ ‫-היי.‬
‫אי אפשר פשוט להרוג אותו.‬ ‫-אל תדאג. הוא יעשה את זה בעצמו.‬
‫היי, רפא. תפסיק.‬
‫אפשר להוריד קצת את רמות הטסטוסטרון?‬
‫אני לא מבין מה את אומרת!‬
‫היא מבקשת ממך לא לפגוע בי.‬
‫היי.‬
‫זה בסדר.‬
‫אני אהיה בסדר גמור.‬
‫אני מבטיח.‬
‫טוב?‬
‫אתה מדבר גרמנית?‬
‫המבטא שלי קצת כבד, אבל אני מסתדר.‬
‫תשאל אותה איפה המשפחה שלה.‬
‫סופיה.‬
‫איפה ההורים שלך?‬
‫היינו בחופשה, אימא ואני.‬
‫התכוונו לעלות לספינה.‬
‫ספינת תענוגות.‬
‫התרגשתי. זו הייתה הפעם הראשונה שלי בספינה.‬
‫היינו על הרמפה כשמישהו צרח.‬
‫אנשים התחילו... לדחוף ולהדוף זה את זה.‬
‫חזק. ופחדתי.‬
‫פתאום ראיתי מישהו נופל למים.‬
‫ואז ראיתי...‬
‫עוד קפיצה ועוד אחת ועוד אחת...‬
‫סופיה.‬
‫מה קרה אחר כך?‬
‫אני לא יודעת איך הצלחנו לצאת משם.‬
‫אימא הרימה אותי וכיסתה את עיניי.‬
‫כשפקחתי אותן, היינו בוואן.‬
‫ואימא שלי,‬ ‫היא כיסתה את כל החלונות בנייר ובקרטון.‬
‫היא הדליקה את הרדיו.‬
‫לא יכולנו לשמוע כלום בהתחלה,‬
‫אבל אז שמענו קול.‬
‫קול של אישה.‬
‫זהו שידור חירום.‬
‫היא אמרה...‬
‫היא אמרה שיש מקום בטוח. על ההר.‬
‫הר?‬
‫איזה הר?‬
‫זאת טירה?‬
‫זה נראה כמו מונז'ואיק.‬
‫למה?‬
‫טירה, הר, ברצלונה. זה מונז'ואיק.‬
‫איסבל, אל תהיי עקשנית.‬ ‫זה יכול להיות האלקסר בטולדו.‬
‫מי יודע לאיזו תחנה הן האזינו.‬
‫הלכתן? להר?‬
‫חייבים לנסוע בזה.‬
‫רכבל.‬
‫אמרתי לך שזה מונז'ואיק.‬
‫אימא שלי השתמשה בצעיף כדי לכסות את עיניי.‬
‫בחוץ, אנשים צרחו, רצו, בכו.‬
‫אימא החזיקה לי את היד חזק כל כך שזה כאב.‬
‫אנשים כל הזמן התנגשו בנו.‬
‫ואז נפלתי.‬
‫זאת הייתה אשמתי.‬
‫עזבתי את היד שלה.‬ ‫-היי.‬
‫היא אמרה לי להחזיק חזק...‬ ‫-היי.‬
‫זאת לא אשמתך. שמעת אותי?‬
‫זאת לא אשמתך.‬
‫זה בסדר.‬ ‫-היי.‬
‫זה בסדר.‬
‫היה לילה כשמצאתי אותה.‬
‫היא הייתה לבדה, היה לה קר והיא רעדה.‬
‫יכולתי רק לנחש מה היא עברה.‬
‫סליחה. אני לא רוצה להיות חסרת רגישות,‬
‫אבל האם אני היחידה ששמעה‬ ‫את הקטע על "מקום בטוח"?‬
‫איסבל, אנחנו במקלט נגד הפצצות.‬ ‫טירה הייתה טובה לימי הביניים.‬
‫אם הייתי מקים מחנה פליטים, זה היה שם.‬
‫במקום גבוה. מוקף בחומות.‬
‫אוטמים את המקום.‬
‫משתמשים ברכבל כדרך היחידה להיכנס ולצאת.‬
‫ניצולים נכנסים, הדברים האלה לא.‬
‫עכשיו מאמן הכלבים הזה חושב שהוא גנרל פטון.‬
‫תיזהר, בנאדם. הייתי חייל מתנדב.‬
‫אנחנו שוקלים את זה ברצינות?‬
‫לא ידוע אם הוא עוד עובד.‬
‫אם הרכבל עדיין פועל‬ ‫או שהקירות עדיין עומדים.‬
‫תודה.‬
‫לפחות השליח של הפיצה מדבר בהיגיון.‬
‫כדאי שנלך.‬
‫אף אחד לא שאל אותך.‬
‫תן לו לדבר.‬
‫ואל תעז להגיד לי לשתוק.‬
‫אם אימא של סופיה עדיין בחיים...‬ ‫-"אם" רציני.‬
‫...הכי סביר שהלכה לטירה.‬
‫אף אחת מהן לא מכירה את העיר,‬ ‫אבל שתיהן שמעו על המקום.‬
‫מונז'ואיק נמצא בצד השני של העיר.‬
‫ואף פעם אי אפשר לדעת‬ ‫מתי תיתקל באחד הדברים האלה.‬
‫זו התאבדות. ברור לכם, נכון? ממש התאבדות.‬
‫ובשביל מה?‬ ‫כדי לגלות שהאימא של הילדה כבר מתה?‬
‫תפסיק.‬ ‫-היא לא מבינה מה אני אומר!‬
‫מה יקרה כשייגמר לכם האוכל?‬ ‫אי אפשר לגדל אותו במנהרה.‬
‫להישאר כאן זו התאבדות.‬
‫אולי איטית, אבל זו עדיין התאבדות.‬
‫הוא צודק.‬
‫אנחנו לא יכולים להישאר כאן לנצח.‬
‫האנשים היחידים שנשארים מתחת לאדמה‬ ‫כל כך הרבה זמן כבר מתים.‬
‫אז בואו נצביע.‬
‫נתנו לך להצביע במדינה שלך?‬ ‫-לך תזדיין, הוד מעלתך.‬
‫מי בעד ללכת?‬
‫אני שונא להודות בזה, אבל הוא צודק.‬
‫שלא תעזי...‬ ‫-סליחה, מותק.‬
‫אתה לבדך, רוברטו.‬
‫את יודעת מה?‬
‫גרתי בברצלונה 30 שנה בלי לבקר במונז'ואיק.‬
‫נוסיף את זה לרשימת הדברים‬ ‫שעליך לעשות לפני שתמות.‬
‫בוקר טוב, היפהפייה הנרדמת.‬
‫קום.‬
‫תירגע, בחור גדול.‬ ‫אני יודע. גם אני שונא אותם.‬
‫תירגע. כמעט סיימתי. כלב טוב. יופי.‬
‫זהו זה, בחור גדול. כלב טוב.‬
‫על החיים ועל המוות.‬
‫תירגע, בחור. בסדר. תירגע.‬
‫קאלה דיפוטסיו 257.‬
‫הפנייה הבאה שמאלה.‬
‫ככה, ככה... זהו זה. כל הכבוד.‬
‫- שמונה חודשים לפני כן -‬
‫בעוד 15 מטרים, פנה שמאלה.‬
‫פנה שמאלה.‬
‫קדימה!‬
‫בעוד עשרה מטרים תגיע ליעד שלך.‬
‫הגעת ליעד שלך.‬
‫הלו?‬
‫לבת שלי יש חום. היא צריכה רופא.‬
‫הלו?‬
‫יש פה מישהו?‬
‫אני מצטער, מותק.‬
‫לו אימא הייתה כאן,‬ ‫היא הייתה יודעת מה לעשות.‬
‫התכוונתי לשאול אותך,‬
‫איך מצאת את עצמך בברצלונה?‬
‫באתי לקדם ספר, למרבה הפלא.‬ ‫-באמת?‬
‫מה שם הספר?‬
‫אתה תצחק.‬ ‫-לא אצחק.‬
‫"עידן הטירוף: איך לשרוד בעולם המודרני",‬
‫מאת ד"ר קלייר בארנס.‬
‫אני מצטער.‬
‫זה בסדר.‬
‫לא פספסתי את האירוניה.‬
‫סופיה, רוצה ללכת לישון?‬
‫כן?‬
‫לילה טובוש.‬
‫אתה שומע את זה?‬
‫הם שרים.‬
‫תישארי קרובה.‬
‫קלייר...‬
‫איך את מעזה?‬ ‫תסתכלי עליי כשאני מדבר איתך, כלבה!‬
‫בוא. שבעלי לא יראה אותנו.‬
‫אוקטביו, איפה אתה? אני לא רואה אותך.‬
‫אני צריך אותך, קלייר. אני כאן.‬
‫תביטי בי. למה את לא מביטה בי?‬
‫יקירתי, איפה את? בואי. אני לא מוצאת אותך.‬
‫אימא?‬
‫חונאס!‬
‫תביטי בי, קלייר! למה עזבת אותי?‬
‫מותק, בואי לאימא.‬
‫למה עזבת אותי?‬
‫דימאס!‬
‫בוא הנה!‬
‫בוא הנה, דימאס!‬
‫איפה היית, קלייר? לאן הלכת?‬
‫סופיה, אני כאן.‬
‫אימא?‬
‫סופיה?‬
‫בוא הנה, כלב!‬
‫חכה...‬
‫בואי הנה, סופיה!‬
‫אימא?‬
‫סופיה, בואי הנה.‬
‫דימאס?‬
‫בוא הנה, כלב.‬
‫בוא הנה.‬
‫איפה אתם, בחורים?‬
‫בואו הנה.‬
‫אימא, איפה את?‬
‫תורידי את כיסוי העיניים.‬
‫תני לי לראות את העיניים היפות האלה.‬ ‫תני לי לראות אותן.‬
‫את בטוחה?‬
‫כן, זה בסדר.‬
‫זה בסדר, כי אימא פה.‬
‫סופיה.‬
‫סופיה, זאת לא היא, בסדר?‬
‫זאת לא היא.‬
‫רפא!‬
‫איפה אתם, בחורים שלי?‬
‫מה קרה?‬
‫נפצעתם?‬
‫מה?‬
‫רפא!‬
‫השארת אותי מאחור!‬
‫נטשת אותי כשהייתי הכי זקוק לך!‬
‫תביטי בי, קלייר!‬
‫קדימה. קלייר, בואי נלך.‬
‫רפא!‬
‫איפה אתה?‬
‫בואו. תירגעו.‬
‫לעזאזל!‬ ‫-רוברטו!‬
‫תיכנסו. קדימה.‬
‫איסבל!‬
‫איסבל! רפא!‬
‫אנחנו צריכים ללכת.‬
‫תזדרז.‬
‫לכאן!‬
‫איסבל?‬ ‫-כן.‬
‫רפא!‬
‫איפה הוא? איפה רפא?‬
‫סגור את הדלת!‬
‫איפה רפא?‬
‫אני חושב שהוא לא שרד.‬
‫הוא מת.‬
‫סגור את הדלת.‬
‫אין חלונות. תסירו את כיסויי העיניים.‬
‫זה נראה נורא, הוד מעלתך.‬
‫יש לי גזה.‬
‫אם תבקש ממני יפה.‬
‫שמעתי אותך.‬
‫רוברטו, בבקשה, לא.‬
‫שמעתי אותך. איתו.‬
‫זאת לא הייתי אני.‬
‫אני יודע איך נשמעת אשתי‬ ‫כשהיא מזדיינת עם אחר.‬
‫זה לא מה שאני...‬
‫אתה רוצה לדעת מה אני שמעתי?‬
‫ממש לא.‬ ‫-את מה שאמרת לי.‬
‫ביום שבו גילית. זוכר?‬
‫אני אסיים את זה.‬
‫היי.‬
‫את בסדר?‬
‫עזבתי את היד שלה.‬
‫הדבר היחיד שאמרתי לה שלעולם לא אעשה.‬
‫איך הם עושים את זה?‬
‫איך הם יודעים עליו?‬ ‫איך הם משתמשים בקול שלו?‬
‫אני לא יודע.‬ ‫-אולי זו השפעת הצופה.‬
‫מה?‬
‫השפעת הצופה.‬
‫במכניקת הקוונטים,‬ ‫חלקיקים נמצאים במצב בלתי מוגדר.‬
‫כל המצבים אפשריים עד שצופים בהם.‬
‫ואז כל האפשרויות מתמוטטות‬ ‫לאפשרות אחת. רק אחת.‬
‫אז אתה אומר שהדברים האלה... הם יכולים...?‬
‫אם איכשהו היצורים האלה‬
‫הם סוג של ישויות קוונטיות...‬
‫אולי אין להם אפילו מצב קבוע.‬
‫אולי הם משתנים, ויש בהם תנודות כל הזמן.‬
‫עד שאנחנו שומעים אותם... או רואים אותם.‬
‫ואז... הם לובשים צורה שמבוססת עלינו.‬
‫על הפחדים שלנו, העצב שלנו, הכאב שלנו...‬
‫אז יש אנשים שרואים חייזרים,‬ ‫אחרים רואים שדים.‬
‫את המענה שלהם או את האלוהים שלהם.‬
‫זה נשמע לי כמו הרבה זיבולים.‬
‫תשתוק, חתיכת מניאק!‬
‫אתה מתנשא עליי כי סיפקתי לך משלוח אוכל?‬
‫יש לי תואר בפיזיקה מאוניברסיטת מקסיקו.‬
‫אני מחכה שהמדינה שלך תיתן לו תוקף.‬
‫כמה היה השוחד? כמה שילמת על התואר?‬
‫הכתר כבד, הוד מעלתך?‬ ‫אתה מוריד אותו לפעמים?‬
‫מה זה היה?‬
‫מה שמעת?‬
‫את ג'ק.‬
‫ההורים שלי קראו לו ג'וג'ו.‬
‫הוא היה גאון, האח שלי.‬
‫הוא היה גם בדיכאון קליני.‬
‫לא הייתי אפילו בעיר כשמצאו אותו.‬
‫אבל אני עדיין שומעת את קולו כל הזמן.‬
‫אבל...‬
‫לא ככה.‬
‫לא כאילו הוא ממש לידי.‬
‫כאילו אני יכולה לגעת בו.‬
‫אני מצטער.‬
‫האמת היא שהייתי בהכחשה.‬
‫לא יכולתי אפילו להודות בפני עצמי שהוא מת.‬
‫יגון יכול לשבור אותך, אתה יודע?‬
‫מה איתך? מה אתה שמעת?‬
‫כלום.‬
‫לא שמעתי דבר.‬
‫אתה יכול לדבר איתי.‬ ‫-איפה סופיה?‬
‫איפה הילדה?‬
‫שיט. סופיה?‬
‫לא, תירגעי.‬
‫תנוחי. אני אמצא אותה. אטפל בה. זה בסדר.‬
‫שניכם רבים כמו ילדים,‬ ‫ואנחנו מאבדים ילדה אמיתית.‬
‫היי.‬
‫אל תבכי.‬
‫היא מתה?‬
‫לא.‬
‫איך אתה יודע?‬
‫את יודעת מה זה?‬
‫שרף.‬
‫שרפים הם המלאכים היפים ביותר.‬
‫היופי שלהם כה רב‬ ‫שרק אלוהים יכול להביט בהם ישירות.‬
‫זה יפהפה.‬
‫הוא שלך.‬
‫שלום לך מרים רבת החסד, ה' עמך...‬
‫- אנה -‬
‫ברוכה את בנשים,‬
‫וברוך פרי בטנך, ישוע.‬
‫מרים הקדושה, אם האלוהים,‬ ‫התפללי בעדנו, החוטאים,‬
‫עתה ובשעת מותנו. אמן.‬
‫שלום לך מרים...‬
‫- שבעה חודשים לפני כן -‬
‫רבת החסד, ה' עמך...‬ ‫-לא, בבקשה, לא!‬
‫לא, בבקשה, עזבו אותי. בבקשה, לא!‬
‫בבקשה, לא!‬
‫לא, בבקשה!‬
‫אתה פוחד, אני יודע.‬
‫גם אני פחדתי.‬
‫את מה שאתה עומד לראות אי אפשר לתאר במילים.‬
‫לא!‬
‫זה הראשית והאחרית.‬
‫זה הנצח עצמו.‬
‫לא!‬
‫זה בסדר.‬
‫- "ילדי פיראוס"‬ ‫גלוריה לאסו -‬
‫זה בסדר.‬
‫שלושה ימים...‬
‫אבא.‬ ‫-מה אבא?‬
‫זה יום ההולדת שלך.‬
‫כמה פעמים תחגגי יום הולדת 11?‬
‫רק פעם אחת?‬ ‫-פעם אחת.‬
‫זה יהיה מטורף.‬
‫עוגה, מסיבת ריקודים.‬
‫יהיה לנו ליצן,‬ ‫אפילו אם זה אומר לתקוע את הפנים שלי בקמח.‬
‫אני אהיה בת 11, אבא, לא בת חמש.‬
‫את צודקת לגמרי.‬
‫לילה טוב, מותק.‬
‫הוא היה שלי.‬
‫מה?‬
‫המלאך.‬
‫הוא היה שלי.‬
‫אתה ואימא נתתם לי אותו‬ ‫לטקס לחם הקודש הראשון שלי.‬
‫הוא היה הכי אהוב עליי.‬
‫היא פחדה.‬
‫היא נזקקה...‬ ‫-היא לא הבת שלך.‬
‫אני יודע.‬
‫היא סתם עוד כבש.‬
‫אני יודע.‬
‫תעזור לה למצוא את הדרך ונחזור להיות יחד.‬
‫היי.‬ ‫-היי.‬
‫אפשר לשאול אותך...‬
‫מי זאת אנה?‬
‫מה?‬
‫סופיה הראתה לי את התליון שנתת לה.‬
‫היא הייתה אשתך?‬
‫הבת שלך?‬
‫זאת מי ששמעת אתמול, כשהם דיברו אלינו?‬
‫אני אבין אם לא תרצה לדבר.‬
‫אבל אולי יעזור לך להיפתח.‬
‫לא אגבה ממך כסף.‬
‫קל לי לטעות ולהאמין שג'וג'ו נמצא שם.‬
‫מפתה, אפילו.‬
‫מה לא הייתי עושה כדי לשמוע את קולו?‬
‫כלומר... באמת לשמוע אותו.‬
‫אל תקשיב לה.‬
‫אבל זה לא הוא.‬
‫הדברים האלה, הם מתחפרים במוח שלנו.‬
‫היא משקרת לך.‬
‫הם לוקחים את האמונות שלנו,‬ ‫את הפחדים שלנו, והם מעוותים אותם.‬
‫היא רוצה שלא תאמין.‬
‫הם הופכים אותם למשהו‬ ‫שהם יכולים להשתמש בו כדי לתמרן אותך.‬
‫רוברטו?‬
‫רוברטו!‬
‫בסדר...‬
‫רוברטו, מה קרה?‬
‫בסדר.‬
‫תן לי לראות.‬
‫מה קרה לו?‬
‫את חושבת שזה אלח דם?‬ ‫-קשה לדעת.‬
‫אבל הוא לא יגיע לטירה ככה.‬
‫נצטרך למצוא אנטיביוטיקה‬ ‫כדי להוריד את החום שלו.‬
‫לעזאזל, הוד מעלתך.‬
‫הלו?‬
‫בבקשה, אנחנו צריכים עזרה.‬ ‫אחד מאיתנו פצוע.‬
‫הלו?‬
‫מישהו בבית?‬
‫פאק!‬
‫מצטער. טעות שלי.‬
‫בסדר.‬
‫בואו נמשיך.‬
‫אני חושבת שזה חדר אמבטיה.‬
‫אתם תמשיכו. אני אבדוק פה.‬
‫תוודאו שהחלונות סגורים.‬
‫היי! המטבח מוגן!‬
‫- רעל עכברים -‬
‫סבסטיאן, מצאתי פחיות סרדינים.‬
‫החדר שלך מוגן?‬
‫כן. הכול סגור.‬
‫לא...‬
‫סבסטיאן?‬
‫אני לא מבין.‬
‫סבסטיאן? אוקטביו?‬
‫אתם בסדר? מה קרה?‬
‫אני לא יודע. שמעתי אותו צורח, ואני...‬
‫הוא בטח פספס חלון.‬
‫מה זאת אומרת, הוא פספס חלון?‬
‫אוקטביו?‬
‫דבר איתי!‬
‫קלייר...‬
‫שיט. אנחנו חייבים להסתלק מכאן.‬
‫כיסוי העיניים שלה.‬
‫תוריד אותו.‬
‫סבסטיאן, אתה שומע אותי?‬
‫נלך. עכשיו.‬
‫תעשה את זה, אבא. תציל אותה.‬
‫סבסטיאן, חייבים ללכת!‬
‫אבא!‬
‫קדימה!‬
‫אבא!‬
‫כן.‬ ‫-קדימה!‬
‫אבא!‬
‫לאט, בסדר?‬
‫ככה.‬ ‫-תודה.‬
‫מה הייתי עושה בלעדיך?‬
‫לא הייתי ממשיך עם זה.‬
‫עם הגירושים.‬
‫לא הייתי ממשיך עם זה.‬
‫באמת?‬
‫הייתי כעוס.‬
‫פגוע.‬
‫הגאווה שלי נפגעה בעיקר.‬
‫ואני הייתי בודדה מאוד, רוברטו.‬ ‫-אני יודע.‬
‫עורכי הדין שלי היו נכונים לקרב, ו...‬
‫אבל לא הייתי ממשיך עם זה.‬
‫טוב מאוד,‬ ‫כי עורכי הדין שלי עמדו לרושש אותך.‬
‫איסבל.‬
‫מצאתם משהו?‬
‫איפה אוקטביו?‬
‫אבל מצאתי את זה.‬
‫זה לא הרבה, אבל זה אנטיביוטיקה, אז...‬
‫תודה.‬
‫זה אמור לעזור.‬
‫מה קרה?‬
‫הוא אמר... שאוקטביו כנראה...‬ ‫השאיר את החלון פתוח.‬
‫אבל...?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫למה לא עשית את זה?‬
‫למה לא הורדת את כיסוי העיניים שלה?‬
‫לא ראיתי אותו.‬ ‫-את מה?‬
‫את האור שלו.‬
‫כשאוקטביו היה...‬
‫לא ראיתי אותו.‬
‫זה מפני שאתה מאבד את האמונה שלך, אבא.‬
‫מה אם אני לא הרועה, אנה?‬
‫מה אם אני הזאב?‬
‫שיט. אנחנו חייבים להסתלק מכאן.‬
‫רוצו. תיצרו שרשרת.‬
‫שרשרת. קדימה.‬
‫קדימה! רוצו!‬
‫תחזיקו בי. קדימה!‬
‫זוזו!‬
‫קדימה!‬
‫תמשיכו!‬
‫רוברטו!‬ ‫-איסבל!‬
‫הרגל שלי.‬
‫לא! עצור! אנחנו חייבים לחזור!‬
‫בוא.‬
‫עצור! לא נוכל להשאיר אותם מאחור!‬
‫מה הייתי עושה בלעדייך?‬
‫תקשיב לי!‬
‫אנחנו חייבים לחזור! לא!‬
‫זה מאוחר מדי. הם כבר כאן.‬
‫נראה לי שזה הסוף.‬
‫אני רוצה לראות אותך בפעם האחרונה.‬
‫זוזו!‬
‫חתיכת בן זונה!‬ ‫-לא! קלייר.‬
‫אתה יכול לראות.‬
‫פאקינג שיקרת לנו!‬
‫ראית את הדברים האלה, נכון?‬
‫פתח את הדלת, אבא.‬
‫אתה אחד מהם.‬ ‫-הצלתי אתכן מהם!‬
‫פתח את הדלת ותן להן לראות.‬
‫אתה הרגת את אוקטביו.‬
‫עוד שתיים...‬
‫אלוהים! בטח הרגת גם את רפא!‬
‫עוד שתיים ונוכל להיות יחד.‬
‫אוכל לעזור לכן.‬ ‫-עצור! אל תתקרב עוד.‬
‫אתה, אני, אימא... ביחד.‬ ‫-תפסיקי.‬
‫עם מי אתה מדבר?‬
‫אנחנו מתגעגעות אליך.‬ ‫-די, בבקשה.‬
‫עם מי אתה מדבר?‬
‫אתה לא מתגעגע אלינו?‬ ‫-די. אני לא יכול לחשוב.‬
‫אני צריך לחשוב!‬ ‫-אבא, בבקשה!‬
‫תמצא אותן, אבא. תציל אותן.‬
‫סופיה! קלייר!‬
‫קלייר!‬
‫בבקשה! קלייר!‬
‫סופיה!‬
‫רגע!‬
‫קלייר!‬
‫בסדר.‬
‫תקשיבי לי.‬
‫אנחנו נצטרך לצאת החוצה. החוצה, את מבינה?‬
‫כן? בסדר.‬
‫אני אהיה ממש לידך כל הזמן.‬
‫לא! קלייר!‬
‫קלייר.‬
‫חכי!‬
‫בסדר. קדימה.‬
‫קלייר!‬
‫אל תתקרב!‬
‫קלייר, בבקשה.‬
‫תתרחק!‬
‫אני רק רוצה לעזור.‬
‫כמו שעזרת לרפא?‬
‫או לאוקטביו?‬
‫עדיף ככה. תאמיני לי.‬
‫זה בסדר.‬
‫את לא צריכה לפחד. את שומעת אותי?‬
‫הכול יהיה בסדר.‬
‫הם המלאכים היפים ביותר, זוכרת?‬
‫תציל אותה, אבא.‬
‫תעשה את זה בשבילה.‬
‫בשבילי.‬
‫תעשה את זה, אבא. זאת הדרך היחידה.‬
‫אנה...‬
‫בבקשה, לא.‬
‫אתה לא מתגעגע אליי?‬
‫ברור. ברור שאני מתגעגע.‬
‫אתה לא רוצה שנהיה שוב ביחד?‬
‫אני מתגעגע אלייך כל כך...‬
‫אז תעשה את זה. זאת הדרך היחידה.‬
‫עם מי אתה מדבר?‬
‫זאת...‬
‫זאת אנה?‬
‫היא לא הבת שלך, אבא! היא...‬
‫אני מצטער.‬
‫"יום הולדת שמח‬
‫"יום הולדת שמח"‬
‫אבא!‬
‫"אני לא שומע אותך, אבל יום הולדת שמח‬
‫"יום הולדת שמח!"‬
‫מה?‬
‫כלום.‬
‫אני שמח שזה טעים לך.‬
‫לא. תודה.‬
‫אני שומר על המשקל שלי.‬ ‫עונת הביקיני מתקרבת.‬
‫לכי לחדר שלך.‬
‫עכשיו!‬
‫לא!‬
‫לא! אנה!‬
‫אנה?‬
‫אבא?‬ ‫-מתוקה.‬
‫אתם ערים, אבל למעשה אתם ישנים.‬
‫אנחנו חיים בעידן של ניסים.‬
‫פקחו את עיניכם וראו.‬
‫אנה, תקשיבי.‬
‫אל תפקחי עיניים.‬ ‫מה שלא תעשי, תשאירי אותן עצומות.‬
‫שמעת?‬
‫זה בסדר.‬
‫אל תקשיבי לו.‬
‫אל תפחדי.‬
‫אל תקשיבי לו!‬
‫אל תיגע בה!‬
‫אנה!‬ ‫-לא, בבקשה, לא!‬
‫ימי הנביאים והניסים חזרו.‬
‫אבי?‬
‫בואי וראי.‬
‫לא!‬
‫תעצמי עיניים. אל תסתכלי.‬
‫תעצמי עיניים! אל תסתכלי!‬
‫זה יפהפה.‬
‫לא! תעצמי עיניים! אל תסתכלי!‬
‫תשאירי את העיניים עצומות! אהובתי...‬
‫אהובתי, תפני את מבטך.‬
‫אל תסתכלי!‬
‫לא!‬
‫בוא וראה, אבא.‬
‫זה בסדר, אבא.‬
‫בקרוב נהיה שוב ביחד.‬
‫היי.‬
‫לא! היי. זה בסדר!‬ ‫-סופיה!‬
‫זה בסדר. היא בסדר.‬
‫קלייר!‬
‫קלייר, אני כאן!‬
‫אין מצב.‬ ‫-תקשיבי, אני מבין. באמת.‬
‫אבל את גם צריכה להבין‬ ‫שאוכל להדריך אתכן.‬
‫אני יכול לראות.‬ ‫-זו בדיוק הסיבה שאני לא בוטחת בך!‬
‫גם אני לא הייתי בוטח בי.‬
‫אבל אני הסיכוי היחיד שיש לכן להגיע לרכבל.‬
‫אני מעדיפה לקחת סיכון. קדימה, סופיה. נלך.‬
‫את תיקחי סיכון גם בשמה?‬ ‫-לך תזדיין.‬
‫אני אמות כדי להגן עליה.‬
‫קלייר, תקשיבי לי. בבקשה.‬
‫פעם שאלת אותי מי הייתה אנה.‬
‫היא הייתה בתי.‬
‫את צדקת.‬
‫יגון יכול לשבור אותך.‬
‫חשבתי שנבחרתי.‬
‫אבל הייתי רק שבור.‬
‫בבקשה.‬
‫תני לי לעזור לה.‬
‫תחפשו בדירות.‬
‫הנה הם.‬
‫בסדר.‬
‫לאן אתם הולכים?‬
‫אתם עלולים להיפגע שם, אתם יודעים?‬
‫הדבר הזה לא נראה ממש בטוח.‬
‫אנחנו רק רוצים ללכת מפה.‬
‫היי, יפיופה.‬
‫בואי. אני רוצה להראות לך משהו.‬
‫בבקשה, תניחי לה.‬
‫כן? ואם לא?‬
‫אתה חושב שאתה עוזר לה‬ ‫בכך שאתה לא נותן לה לראות.‬
‫ראית אותם.‬
‫אבל אתה בוחר לא לראות.‬
‫אתה לא ראוי!‬
‫מה קרה?‬
‫חכו פה.‬
‫תיכנסו.‬
‫אבא.‬
‫בסדר.‬
‫קדימה.‬
‫חכו פה. חכו.‬
‫הם ראו אותך.‬ ‫-לא.‬
‫הם ראו את הנר. הם שמעו אותך שר.‬
‫זוזו!‬
‫מה קורה?‬
‫- מגדל חיימה הראשון -‬
‫בבקשה, תגיד לי מה קור...‬
‫שתיכן, לכו. תעלו.‬
‫תמצאי את הגונדולות.‬
‫טוב, אבל...‬ ‫-קחי אותה לטירה.‬
‫אתה לא בא?‬
‫אני חייב לעצור אותם.‬ ‫אני חייב לוודא שהם לא יחצו.‬
‫היי.‬
‫את ילדה אמיצה מאוד, סופיה.‬
‫אני צריך שתטפלי בקלייר.‬
‫בסדר?‬
‫לכי.‬
‫לכו.‬ ‫-בסדר.‬
‫בסדר.‬
‫סבסטיאן.‬
‫ידידי.‬
‫למה עזבת אותנו?‬
‫כי עמוק בפנים, תמיד ידעתי שהרגת אותה.‬
‫זה בסדר. אני מחזיקה אותך.‬
‫אני מחזיקה אותך.‬
‫אלוהים. בקושי נחלצנו מזה.‬
‫לא נצליח להגיע ככה.‬
‫הישמרו לכם מנביאי השקר‬ ‫הבאים אליכם בלבוש כבשים...‬
‫קדימה.‬
‫...ובקרבם זאבים טורפים המה.‬
‫הישמרו לכם מנביאי השקר...‬ ‫-אחי...‬
‫...הבאים אליכם בלבוש כבשים...‬
‫תן לנו לעבור.‬
‫...ובקרבם זאבים טורפים המה.‬
‫הישמרו לכם מנביאי השקר...‬
‫הבט וראה. אני יד ימינו של האל.‬
‫אני כלי צנוע של רצונו.‬
‫רצונו? אתה פועל לפי רצונם של הדברים האלה.‬
‫סבסטיאן!‬
‫אל תעמוד בדרך של רצונו.‬
‫שלא תעז להפנות לאלוהים את הגב.‬
‫זה לא אלוהים שלי!‬
‫בסדר. בואי איתי.‬
‫את מרגישה את זה? תחזיקי את זה. אל תזוזי.‬
‫לא!‬
‫-קלייר?‬
‫בסדר. בואי הנה.‬
‫קלייר...‬
‫מה שלא תעשי, אל תפקחי עיניים.‬
‫תן להם לעבור.‬
‫לא.‬ ‫-הוא הציל אותי, אבא.‬
‫אתה לא רוצה להציל אותן?‬
‫אתה לא רוצה שהן יהיו חופשיות?‬
‫לא.‬
‫לאן את הולכת, קלייר?‬
‫סופיה.‬
‫לא תוכלי לעזור לה.‬
‫נטשת אותי. את תכזיבי אותה.‬ ‫-סופיה...‬
‫בואי.‬ ‫-בדיוק כפי שהכזבת אותי.‬
‫זאת מי שאת.‬ ‫-לא.‬
‫זאת מי שתמיד היית.‬ ‫-לא. תשתוק.‬
‫אני צריך שתראי.‬ ‫-שתוק!‬
‫את לא אמיתית.‬
‫את מתה.‬
‫לאן את הולכת?‬ ‫-סופיה!‬
‫לא תוכלי לעזור לה. נראה לך שכן?‬
‫את חושבת שתוכלי,‬ ‫אבל כל מה שתעשי זה להכזיב אותה,‬
‫כפי שהכזבת אותי.‬
‫אבל את רק תכזיבי אותה,‬ ‫בדיוק כפי שהכזבת אותי.‬
‫סופיה!‬ ‫-זאת מי שאת.‬
‫את חושבת שתוכלי.‬ ‫-סופיה!‬
‫סופיה, בואי. אני כאן.‬
‫זאת אימא.‬
‫סופיה.‬
‫סופיה, בואי.‬
‫סופיה, בואי!‬
‫אני מצטערת כל כך.‬
‫תביטי בי, קלייר! למה?‬
‫השארת אותי מאחור.‬
‫אני זקוק לעזרתך! עזרי לי!‬
‫השארת אותי מאחור! עזרי לי!‬
‫השארת אותי מאחור! אני לא יכול יותר!‬
‫עזרי לי!‬
‫השארת אותי מאחור!‬
‫סופיה, תורידי את כיסוי העיניים! תביטי בי!‬
‫את חושבת שתוכלי לעזור לה?‬
‫את רק תכזיבי אותה.‬ ‫-אחת, שתיים, שלוש, ארבע.‬
‫קלייר! לא תוכלי לעזור לה.‬ ‫-בארבע.‬
‫זה בארבע. אז נקפוץ בשלוש.‬ ‫-תכזיבי אותה כפי שהכזבת אותי.‬
‫לא תשרוד את זה.‬
‫בדיוק כפי שהכזבת אותי. נטשת אותי!‬
‫אחת...‬ ‫-קלייר! השארת אותי מאחור!‬
‫אבל הן ישרדו.‬
‫לא תוכלי לעזור לה...‬ ‫-שתיים...‬
‫עזרי לי!‬
‫שלוש!‬ ‫-אני צריך אותך!‬
‫זה בסדר.‬
‫הצלחנו.‬
‫ביי, ג'וג'ו.‬
‫הידיים שלכן.‬
‫תראו לי את הידיים.‬
‫עוד מישהו מגיע?‬
‫לא.‬ ‫-מה?‬
‫לא.‬ ‫-תעזור להן.‬
‫יש לנו שתי ניצולות.‬ ‫אישה וילדה. לא חמושות.‬
‫אנחנו מביאים אותן לתשאול.‬
‫איפה נשאיר את זה?‬ ‫-שם.‬
‫סופיה?‬
‫סופיה!‬ ‫-אימא!‬
‫בבקשה! היא הבת שלי.‬
‫היא לא מזיקה!‬
‫יקירתי!‬
‫יקירתי! התגעגעתי אלייך כל כך!‬
‫את כל כך גדולה עכשיו!‬
‫בואי אחריי.‬
‫במה מדובר?‬ ‫-אל תזוזי, בבקשה.‬
‫את מנסה לברר אם אני אחת מהם, נכון?‬
‫אז נתקלת בהם.‬
‫אפשר לומר כך. כן.‬
‫אנחנו קוראים להם "רואים".‬
‫ואני מופתעת שנתקלת בהם ושרדת.‬
‫לא הייתי מגיעה לכאן לולא אחד מהם.‬
‫אפשר לדבר על ליבם.‬ ‫הם עדיין שם בפנים איפשהו.‬
‫בשביל מה את לוקחת דם?‬
‫מה בדיוק את מחפשת?‬
‫אולי אוכל לעזור. אני רופאה פסיכיאטרית.‬
‫סמן כימי.‬
‫שינוי אפיגנטי בדנ"א.‬
‫אז את מחפשת סימנים לטראומה.‬
‫במקרים נדירים, צורות קיצוניות של לחץ‬ ‫יכולות להשפיע על הדנ"א של אנשים.‬
‫אפילו לשנות אותו.‬
‫התעללות, אלימות...‬
‫יגון.‬
‫בטח. גם יגון.‬
‫וה... רואים האלה,‬
‫כולם חולקים את אותו שינוי אפיגנטי?‬
‫זה מה שאנחנו מנסים לברר.‬
‫הדנ"א שלהם יכול להיות המפתח ליצירת חסינות.‬
‫כן.‬
‫אבל איך תבדקו את זה?‬
‫שישה עשר בנובמבר, 18:00.‬
‫ד"ר פסקל ואני עומדים לערוך‬
‫את הניסוי ה-12 שלנו בחיות מאז לכידת היצור.‬
‫הנבדקות שלנו היום‬ ‫הן שלוש חולדות בוגרות בעלות בריאות תקינה.‬
‫הצלחנו להגדיל את החשיפה ליצור‬
‫ל-48 שניות לפני שמתרחש מוות.‬
‫זהו.‬
‫אנחנו מקווים שמתחם הרואים החדש‬ ‫יאפשר לנו לעבור את נקודת הדקה האחת.‬
‫החשיפה לחדר הבידוד מתחילה... כעת.‬
‫תנו לי לראות אותו.‬
‫אני רוצה לראות אותו.‬
‫תרגום כתוביות: זיוית אוריין‬