Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
- Kan jeg åpne øynene nå? -Ikke ennå. Vi er nesten fremme.
- Hvor er vi? - Vent litt. Du får se.
Åpne dem.
Du må ha savnet det.
Du må bli med meg.
- Nei. - Jo.
- Anna, ikke gjør det. - Du må.
Anna, vent!
- Ikke le. - Kom igjen, pappa. Slapp av.
Bøy knærne litt.
Jeg er ikke proffen. Jeg betalte for timene dine.
Du blir svimmel.
Ryggsekk. Briller.
Kom igjen.
Jeg trenger ikke å se for å knuse trynet ditt. Gi meg den!
Fort. Ta alt sammen.
Det er en her.
Ta med sekken.
Kom igjen.
Vi drar.
- Takk. - For hva da?
For at du ikke lot meg skade dem. De var bare sultne.
- Er du klar? - Klar.
...en alarmerende spredning av hendelser i Europa og Sibir.
Vi vet ikke hva som forårsaker masseselvmordene...
Vi oppfordrer folk til å bli hjemme.
Alt vi vet om disse skapningene, er at visuell kontakt fører til selvmord.
Alle bør ha bind for øynene eller mørke briller ute.
Alt som er nødvendig for å dekke øynene og unngå visuell kontakt...
Om du ser en av dem, sliter du. Du skyter deg selv før du aner det.
Ikke så mye mer jeg kan si utenom pass på og lykke til.
Du vet hva du må gjøre.
- Ikke komme ut før du roper. - Jeg må sørge for at de er gode folk.
Hallo?
Er det noen der?
Hallo?
- Hvem er det? - Jeg heter Sebastián.
Jeg er skadet. Jeg har ikke spist på flere dager.
Vi kan ikke hjelpe deg.
Jeg lette etter mat, men kommer meg ikke hjem.
- Hva gjør vi? - Fortsett.
- Vi hører på ham. - Stikk av.
Beklager.
Jeg vet hvor det er en generator.
- En generator? - Jeg jobber i byggebransjen.
Eller før. Som ingeniør. Jeg vet hvor firmaet mitt har generatorer.
De er for tunge til å bære selv, men med deres hjelp...
Jeg tror vi trenger litt lys.
Oppvarming.
- Vi trenger det. - Jeg stoler ikke på ham.
Er dere ikke enige?
Vær så snill.
Er du alene?
Ja.
De kommer. Kom igjen!
Løp!
Sebastián, ta tak i tauet.
Dra!
Åpne! Det er Marcial!
Lukk døren.
LUKK ÉN DØR FØR DU ÅPNER EN NY
Hvem er det?
Han hadde gått seg bort. Han sier han vet om en generator.
Jøss. Du tullet ikke.
- Hva skjedde? Du ligner en bokser. - Mer som en boksesekk.
Denne veien. La legen se på deg.
- Har dere lege? - Ja.
Vi har en lege, en snekker, en mekaniker. Kan du lage mat?
Fyren som lager mat nå... Jeg tror han lærte å lage mat i fengsel.
Doktor?
- Marcial. Kall meg Liliana. - Jeg har en pasient til deg.
Se hva du kan gjøre med ham.
- Gjør det vondt? - Bare når jeg puster.
Nesa er ikke brukket. Det er bra. Du må sy øyenbrynet.
Så si meg hvem som gjorde dette mot deg.
Blinde folk.
- Der ute er vi alle blinde. - Jeg var ikke ute.
- Inne uten bind for øynene? - Ja.
- Klarte de å... - Det var tre mot én.
Det var veldig mørkt.
Gjør meg en tjeneste.
Ikke si det til de andre.
Det blir hemmeligheten vår.
Kan jeg fortelle deg min? Jeg var faktisk tannlege.
Sånn.
Du må være skrubbsulten.
Forsyn deg.
- Takk. - Her.
Du stirrer.
Hva?
Du stirrer.
Unnskyld.
Jeg kunne hatt bind for øynene eller solbriller.
Men jeg vil at folk skal se meg og forstå.
Forstå hva da?
At det finnes verre ting enn de skapningene.
Verre?
De fleste tar selvmord når de ser dem. Men ikke alle.
Først trodde vi de ville ha maten vår. De hadde ikke bind for øynene.
De kom fra utsiden med åpne øyne. De hadde sett skapningene.
Og det var som om de hadde gått fra vettet
her inne.
Og nå ville de at vi skulle se. At hele verden skulle se.
De tok Rosa først.
En av dem, lederen deres,
smurte tommelen på forkullet tre, og han tegnet et øye i pannen hennes.
Så dro de henne ut. Mot hennes vilje.
Jeg så henne ikke, men jeg hørte henne.
Skrik.
Jeg hører det fortsatt.
Det var da jeg la merke til kniven som lå på bordet.
Jeg visste at jeg måtte være rask. At hvis jeg nølte, ville de stoppe meg.
Jeg tok kniven, og jeg var rask.
Etter det mistet de interessen for meg.
Jeg kunne ikke se.
Da vi fant ham, vandret han rundt i gatene.
Ikke vær redd.
Sebastián?
Sebastián, hva gjør du?
Sebastián?
Sebastián!
Nei, Sebastián. Slutt!
- Hjelp! - Hva skjer?
- Liliana! - Hva gjør du?
- Hva faen? - Hjelp meg, Marcial!
Liliana!
Åpne!
Stopp!
- Stopp! -Åpne!
Trekk unna!
Faen! Åpne!
Stopp!
Nei!
Se. De kommer.
Er de ikke vakre?
Det går bra. Det ordner seg.
Ikke vær redd. Det er til ditt eget beste.
Når du ser dem, vil du forstå.
Nei! Vær så snill!
Ser du?
Liliana!
Kjære?
Liliana!
Hva er galt?
Hva gjør du? Vent.
Liliana.
Herregud. Hva har du gjort?
Jeg er lei for det, Lázaro.
Jeg er lei for at du ikke får se.
Hvorfor?
Du reddet dem, pappa.
Går det bra med dem?
Selvsagt. Sjelene deres er frie nå. Du så lyset deres, ikke sant?
Det er så vakkert der. Skulle ønske du kunne se det.
Når er det min tur?
Snart. Men det er fortsatt for mange fortapte lam.
Du er gjeteren deres, pappa.
Redd dem, så kan vi møtes igjen.
Du, jeg og mamma.
NI MÅNEDER TIDLIGERE
Ikke så verst, sjef.
Ti tusen til, så kan vi fortsatt redde verden.
Gi meg et øyeblikk.
- Turbin én og to? - Ja.
Er begge frakoblet?
- Siden klokken ti. - Hvordan da?
Jeg skjønner om en arbeider falt i en turbin...
- Flere. - Flere?
Flere arbeidere.
Falt i begge turbinene?
Eller hoppet. Noen sier at de så dem hoppe.
Er alt i orden?
Düsseldorfs vannkraftverk er nede.
Vi avslutter med fryktelige nyheter fra Polen,
hvor en frontkollisjon mellom to pendlertog
har tatt livet av dusinvis i utkanten av Warszawa.
Årsaken er ukjent, men kilder antyder at føreren på et av togene
ignorerte signalene. Regjeringen...
- Laura. - Hvor er du, kjære?
- Jeg er på kontoret. Er alt i orden? - Har du sett nyhetene?
- Toget i Polen? - Det er ikke bare Polen. Skru på nyhetene.
- Vent litt. -Det skjer overalt. Selv her.
...ser ut til å ha spredd seg til resten av Europa.
WHO kaller det en bølge av psykotisk atferd
som fører til selvskading og i noen tilfeller selvmord.
Det vi ser, er ikke isolerte hendelser.
Ifølge rapporter har det vært hundrevis av dødsfall bare i Madrid.
Kan du hente Anna?
- Ja. Selvsagt. - Sebastián.
Med en gang.
Jeg drar nå.
Unna vei!
Kom igjen!
TILFELLER RAPPORTERT I HELE EUROPA
Beklager. Unnskyld meg.
NESTE TOG ANKOMMER
Nei!
Hvor er datteren min?
Anna?
Nei. Det går bra.
Anna.
Hei, skatt. Se på meg.
Det er pappa. Det går bra.
Vi må dra.
Har du sett Paula?
Paula!
Her er jeg!
Sebastián?
Fader.
- Tar du med Anna hjem? - Ja.
Laura venter. Vi forlater Barcelona i noen dager.
Er du ikke klar til å se?
- Se hva da? - Jeg vet ikke, men jeg er klar.
Jeg har ventet hele livet.
Jeg ble med i seminaret som 18-åring. Jeg lette etter et tegn.
- Jeg forstår ikke. - Jeg så aldri noen ting.
Jeg fryktet at jeg ble født på feil tidspunkt.
At miraklene og profetenes tid var over.
Slipp oss gjennom.
Herren befalte Moses fra flammene av den brennende busken.
Han utfordret Job som en rasende virvelvind.
Men for meg har det bare vært stillhet.
- Til nå. - Folk dør, fader.
Ser det ut som et mirakel?
Å se Herren i øynene
er kanskje mer enn våre sinn kan tåle.
Men hvis Gud og hans engler vandrer på jorden nå,
vil jeg hilse på dem.
- Vil ikke du? - Jeg vil passe på datteren min.
Selvsagt.
De sier at tro er å tro på det man ikke kan se.
Men jeg må se.
Hva enn som skjer, hva enn du hører, ikke det blikket fra den.
Alle linjer er opptatt for øyeblikket. Prøv igjen senere.
Vi er nesten fremme.
- Laura! - Kjære!
Endelig. Kjære!
- Vennen, går det bra? - Mamma?
- Det er meg. Går det bra? - Ja.
- Hva med deg? - Ja.
- Bilen? - Pakket og klar. La oss dra.
Laura! Pass deg!
Er du...
Laura!
Tilgi meg, fader, for jeg har syndet.
Det er en uke siden mitt forrige skriftemål.
Jeg har misbrukt Guds navn. Mer enn én gang.
Jeg har blitt fristet av folk med mindre ensomme liv.
Jeg har misunt dem.
Det er én ting til.
Jeg har løyet.
Jeg hadde ikke noe valg. Jeg måtte redde dem.
Men jeg løy.
Kan Herren tilgi en som lyver for å bli gjenforent med familien sin?
Bror.
Du har også sett dem.
Skipene deres har reist millioner av lysår.
- De tar oss med til stjernene. - Nei, bror. De er engler.
De er strålende.
APOTEK
Hallo? Er det noen der?
Hvem er det?
Jeg antar at du er redd. Det går bra. Det er vi alle.
Det er det eneste som er mer skremmende enn dette mørket.
Å ikke vite hvem man kan stole på.
Jeg er Claire. Hva heter du?
Hvem faen er du?
Hvorfor sniker du deg rundt, for faen? Rolig, Jonás.
Jeg har blitt ranet. Banket opp. Hvem kan jeg stole på?
Ikke oss. Du må holde hardere.
- Claire. - Ja?
- Går det bra? - Jeg har det bra.
Hva er det, Dimas?
Hva er det, gutter?
Faen.
Kom igjen! Nå!
- Ta meg med. - Det er ingen frivillig organisasjon.
Ikke vær drittsekk, Rafa.
Om du vil bli og få venner, vær så god. Jeg stikker.
Jeg vet hvor det er en generator.
Jeg kan ta dere med. Jeg er ingeniør. Firmaet mitt...
Jeg vet hvor de har generatorer.
- Hvor da? - Ta meg med først.
Kom igjen!
Hei.
Hold følge. Jeg venter ikke.
Ok. Ta dette.
Ikke slipp.
Har dere tatt med noen?
- Han trengte hjelp. - Han sier han har en generator.
Isabel. Ikke vær redd. Jeg tar meg av ham.
Hvor er vi?
Et gammelt bomberom fra krigen.
Om veggene kan tåle fascistenes bomber, kan de holde skapningene ute.
Kan noen minne historielæreren om hvem som vant krigen?
Vi holder ut. Vi vinner ikke, men det er noe.
- Hvem er det? - Han sier han har en generator.
- Anna? - Sofia.
Claire!
Hvordan går det? Jeg savnet deg også.
Jeg fant noe til deg.
- Sjokolade! - Sjokolade.
Du snakker så rart.
Jeg aner ikke hva du sier.
Hva med mat til de voksne?
- Liker du bønner? - Nei.
Bra. Fordi vi fant ikke noen.
Du. Bli med meg.
Dette er Octavio. Jeg er Rafa. Hva med deg?
- Sebastián. - Er du alene?
Ja.
Og de stingene? Gjorde du det alene?
Jeg var med en gruppe.
- Vi hadde en lege. - Og hvor er legen din nå?
Død.
Alle er døde.
Drepte du dem, Sebastián?
- De så skapningene. - Men ikke du.
Jeg gjemte meg.
- Da mennene kom, gjemte jeg meg. - Hvilke menn?
De vandrer rundt i byen
uten bind for øynene. De vil at verden skal se.
- Hva snakker du om? - Om det som skjer der ute.
Utenfor dette koselige hullet deres.
Gi meg kartet.
Hvor er den?
- Hvor er hva? - Generatoren. Hvor er den?
Få en til å bli med deg. Kanskje to.
Når du kommer tilbake alene, blir de andre redde.
De blir redde for deg. De forstår ikke.
- Kom igjen! - Du må få alle ut.
Hva faen venter du på?
Jenta.
Bruk jenta.
- Den finnes ikke. - Hva mener du?
Generatoren. Jeg fant på den.
Hei, Rafa. Kom igjen.
- Hva skjer her? - Rolig, Rafa.
- Han løy! - Hva snakker du om?
- Dropp det. - Det er ingen generator.
Beklager.
Du beklager. I så fall...
Jeg var redd og måtte tenke fort.
- Så du løy oss rett i trynet? - Dere skulle forlate meg.
Han tar ikke feil.
Vi fanget en drittsekk som snek seg rundt, nå lyver han til oss, og du tar hans side?
Jeg ville ikke slippe ham inn.
- Det er lett å fikse. - Nei.
Hei, Rafa.
Ikke gjør det.
- Vi kan ikke bare drepe fyren. - Ikke vær redd. Det gjør han selv.
Rafa. Slutt.
Kan vi senke testosteronnivået litt?
Jeg forstår ikke hva du sier!
Hun ber deg om å ikke skade meg.
Det går fint. Jeg klarer meg.
Jeg lover.
Ok?
Snakker du tysk?
Jeg har sterk aksent, men jeg klarer meg.
Spør hvor familien hennes er.
Sofia. Hvor er foreldrene dine?
Mamma og jeg var på ferie. Vi skulle på en båt.
Et cruiseskip.
Jeg var spent. Min første båttur.
Vi skulle opp rampen da noen skrek.
Folk begynte å dytte og dytte hverandre. Hardt. Og jeg ble redd.
Plutselig så jeg noen falle i vannet.
Jeg så enda et hopp og et til...
Sofia.
Hva skjedde etterpå?
Jeg vet ikke hvordan vi kom oss vekk.
Mamma løftet meg og dekket til øynene mine.
Da jeg åpnet dem, var vi i en varebil.
Moren min dekket til alle vinduene med papir og papp.
Hun skrudde på radioen.
Vi hørte ingenting først, men så hørte vi en stemme.
En kvinne.
Dette er en nødsending.
Hun sa...
Det var et trygt sted. Oppi fjellet.
Fjell? Hvilket fjell?
Er det et slott?
Det ser ut som Montjuïc.
Hvordan da?
Slott, fjell, Barcelona. Det er Montjuïc.
Isabel, ikke vær sta. Det kan være Alcázar i Toledo.
Hvem vet hvilken stasjon de hørte på.
Dro dere til fjellet?
Dere måtte ta den.
- Taubanen. - Jeg sa det var Montjuïc.
Mamma dekket for øynene mine med et skjerf.
Folk skrek utenfor. De løp og gråt.
Mamma holdt hånden min så hardt at det gjorde vondt.
Folk krasjet inn i oss.
Så falt jeg.
Det var min feil.
Jeg slapp hånden hennes. Hun ba meg holde fast.
Det er ikke din feil. Hører du meg?
Det går bra.
Det var natt da jeg fant henne.
Hun var alene, kald, skjelvende.
Jeg kunne bare gjette hva hun hadde opplevd.
Beklager. Jeg mener ikke å være ufølsom,
men er jeg den eneste som hørte om et "trygt sted"?
Vi er i et bomberom. Et slott var bra i middelalderen.
Jeg ville satt opp leir der oppe. På høyere grunn. Omgitt av murer.
Stedet forsegles.
Taubanen er eneste vei inn og ut. Overlevende kommer inn, ikke skapningene.
Nå tror hundetreneren at han er general Patton.
Pass deg. Jeg var i militæret.
- Overveier vi dette? - Vi vet ikke om den fungerer.
Om taubanen kjører eller murene står.
Takk.
Pizzabudet snakker i det minste litt fornuftig.
- Vi bør dra. - Ingen spurte deg.
La ham snakke. Ikke våg å be meg holde kjeft.
- Om Sofias mor lever... - Et stort "hvis".
...kan hun være ved slottet.
Ingen av dem kjenner byen, men begge hørte om det.
Montjuïc er på andre siden av byen, og dere kan støte på en av de skapningene.
Det er bokstavelig talt selvmord.
Bare for å finne ut at moren til jenta er død?
- Gi deg. - Hun forstår meg ikke!
Hva skjer når dere går tomme for mat? Dere kan ikke dyrke i en tunnel.
Å bli her er selvmord. Det går sakte, men det er selvmord.
Han har rett. Vi kan ikke bli her for alltid.
De eneste som er under jorden så lenge, er allerede døde.
Vi stemmer.
- Fikk man stemme i landet ditt? - Faen ta deg, Marqués.
Hvem vil dra?
Jeg hater å innrømme det, men han har rett.
- Ikke prøv deg... - Unnskyld.
Du er alene, Roberto.
Jeg har bodd i Barcelona i 30 år og aldri vært ved Montjuïc.
Legg det til listen over ting du gjør før du dør.
Kom deg opp.
Rolig. Jeg vet det. Jeg hater dem også.
Ta det med ro. Nesten ferdig. Flink gutt.
Sånn, ja. Flink gutt.
Det er nå eller aldri.
Rolig, gutt.
Calle Diputació 257.
Vi tar neste til venstre.
Sånn. Bra jobbet.
ÅTTE MÅNEDER TIDLIGERE
Om 15 meter tar du til venstre.
Ta til venstre.
Kom igjen!
Om ti meter når du målet ditt.
Du har nådd målet ditt.
Hallo?
Datteren min har feber. Hun trenger en lege.
Hallo?
Er det noen her?
Beklager, skatt.
Mamma ville visst hva vi skulle gjort.
Jeg skulle spørre deg. Hvordan endte du opp her i Barcelona?
- En bokturné av alle ting. - Virkelig?
Hva var boken?
- Du kommer til å le. - Nei.
Verden er gal: Hvordan overleve i en moderne verden
av dr. Claire Barnes.
Unnskyld.
Det går fint. Jeg ser ironien.
Sofia, vil du legge deg?
Ja?
God natt.
Hører du det?
De synger.
Hold dere i nærheten.
Claire.
Hvordan våger du? Se på meg når jeg snakker til deg!
Jeg vil ikke at mannen min ser oss.
Octavio, hvor er du? Jeg ser deg ikke.
Jeg trenger deg, Claire. Jeg er her. Hvorfor ser du ikke på meg?
Vennen, hvor er du? Jeg finner deg ikke.
Mamma?
Jonás!
Se på meg, Claire! Hvorfor forlot du meg?
Skatt, kom til mamma.
Hvorfor forlot du meg?
Dimas!
Kom hit, Dimas!
Hvor ble du av, Claire?
Sofia, jeg er her.
Mamma?
Sofia?
Kom hit, gutt!
Vent.
Kom hit, Sofia!
Mamma?
Sofia, kom hit.
Dimas?
Kom hit, gutt.
Hvor er dere, gutter?
Kom hit.
Mamma, hvor er du?
Ta av bindet for øynene. La meg se de vakre øynene dine.
Er du sikker?
Ja, det går bra. Det går bra fordi mamma er her.
Sofia.
Sofia, det er ikke henne.
Rafa!
Hvor er dere, gutter?
Hva er galt?
Er dere skadd?
Rafa!
Du forlot meg da jeg trengte deg mest!
Se på meg, Claire!
Nå drar vi, Claire.
Rafa!
Hvor er du?
Kom igjen. Rolig.
- Faen! - Roberto!
Gå inn. Kom igjen.
Isabel! Rafa!
Vi må gå. Skynd deg.
Her!
- Isabel? - Ja.
Rafa!
Hvor er han? Hvor er Rafa?
Lukk døra!
- Hvor er Rafa? - Jeg tror ikke han klarte seg.
Han er død. Lukk døra.
Det er ingen vinduer. Dere kan ta av bindene.
Det ser jævlig ut, Marqués.
Jeg har gasbind. Hvis du spør pent.
Jeg hørte deg.
Roberto, ikke gjør det.
- Jeg hørte deg med ham. - Det var ikke meg.
Jeg kjenner lyden av at kona mi knuller.
Det var ikke det jeg... Vil du vite hva jeg hørte?
- Det gjør jeg ikke. - Det du sa til meg.
- Den dagen du fant det ut. Husker du? - Jeg gjør ferdig dette.
- Går det bra? - Jeg slapp hånden hennes.
Det eneste jeg sa at jeg aldri ville gjøre.
Hvordan kan de gjøre det? Hvordan kan de bruke stemmen hans?
- Jeg vet ikke. - Observasjonseffekten.
- Hva? - Observasjonseffekten.
I kvantemekanikken er partikler i en uavklart tilstand.
Alle tilstander er mulige til de er observert.
Så fjernes alle muligheter unntatt én.
Så du sier det de kan...
Hvis disse skapningene er kvantevesener,
har de kanskje ikke en permanent tilstand. Kanskje de forandrer seg hele tiden.
Til vi hører eller ser dem. Da tar de form basert på oss.
Vår frykt, vår sorg, vår smerte...
Så noen ser romvesener, andre ser demoner.
Eller sin torturist eller Gud.
- Høres ut som pisspreik. - Hold kjeft, drittsekk!
Snakker du ned til meg fordi jeg var bud?
Jeg studerte fysikk på universitetet i Mexico.
- Jeg venter på godkjenning fra ditt land. - Hvor mye betalte du for den?
Er den kronen din tung, konge? Tar du den noen gang av?
Hva var det? Hva hørte du?
Jack. Foreldrene mine kalte ham Jojo.
Broren min var et geni. Han var også klinisk deprimert.
Jeg var ikke engang i byen da de fant ham.
Men jeg hører stemmen hans hele tiden.
Men ikke sånn.
Ikke som om han er ved siden av meg. Som om jeg kan røre ham.
Beklager.
Sannheten er at jeg var i fornektelse.
Jeg kunne ikke engang innrømme at han var død.
Sorg kan ødelegge deg.
Hva med deg? Hva hørte du?
Jeg hørte ingenting.
- Du kan snakke med meg. - Hvor er Sofia?
Hvor er jenta?
Pokker. Sofia?
Ro deg ned.
Jeg finner henne. Det går bra.
Dere to krangler som barn, og vi mister barnet.
Ikke gråt.
Er hun død?
- Nei. - Hvordan vet du det?
Vet du hva dette er?
En seraf. Den vakreste av alle englene.
De er så vakre at kun Gud kan se rett på dem.
Den er nydelig.
Du kan få det.
Hill deg, Maria, full av nåde Herren er med deg.
Velsignet er du blant kvinner, og velsignet er ditt livs frukt, Jesus.
Hellige Maria, Guds mor, be for oss syndere,
nå og i døden. Amen.
SJU MÅNEDER TIDLIGERE
- Herren er med deg. - Ikke gjør det!
Nei, slipp meg. Ikke gjør det!
- Nei, vær så snill! - Jeg vet du er nervøs.
Det var jeg også.
Det du skal se, kan ikke beskrives.
Nei!
Det er alfa og omega.
Det er evigheten selv.
Nei!
Det går bra.
Tre dager.
- Pappa. - Hva?
Du har bursdag. Hvor ofte blir du 11?
-Én gang? -Én gang.
Det blir vilt. Kake, dansefest.
Vi skal ha klovn om jeg så må dyppe ansiktet i mel.
Jeg fyller 11, ikke fem.
Du har rett.
God natt, skatt.
Den var min.
- Hva? - Engelen.
Den var min.
Du og mamma ga meg den til min første nattverd.
Det var favoritten min.
Hun var redd.
- Hun trengte... - Hun er ikke datteren din.
- Jeg vet det. - Hun er bare et lam.
Jeg vet det.
Hjelp henne å finne veien så vi kan møtes igjen.
- Hei. - Hei.
Kan jeg spørre deg...
...hvem Anna er?
Hva?
Sofia viste meg anhenget du ga henne.
Var hun kona di? Datteren din?
Var det henne du hørte i går da de snakket med oss?
Jeg forstår om du ikke vil snakke. Men det kan hjelpe å åpne seg.
Jeg tar ikke betalt.
Det er lett for meg å tro at Jojo er der.
Fristende til og med.
Jeg ville gjort alt for å høre stemmen hans.
Å høre den på ekte.
Ikke hør på henne.
Men det er ikke ham. Skapningene graver seg inn i hjernen vår.
Hun lyver.
De tar vår tro og frykt, og de vrir den.
Hun tar troen din.
De gjør dem til noe de kan bruke til å manipulere deg.
Roberto?
Roberto!
Hva er galt?
Ok.
La meg se.
Hva er galt med ham?
- Tror du det er sepsis? - Det er vanskelig å si.
Men han kommer seg ikke til slottet slik.
Vi må finne antibiotika for å få ned feberen.
Pokker, Marqués.
Hallo?
Vær så snill, vi trenger hjelp. En av oss er skadet.
Hallo?
Er det noen hjemme?
- Faen! - Beklager.
Ok. Vi fortsetter.
Jeg tror dette er et bad. Dere fortsetter. Jeg sjekker det.
Sørg for at vinduene er lukket.
Kjøkkenet er sikret!
ROTTEGIFT
Sebastián, jeg fant noen bokser med sardiner.
Er rommet ditt sikret?
Ja. Alt er stengt.
Nei.
Sebastián?
- Jeg forstår ikke. - Sebastián? Octavio.
Går det bra? Hva skjedde?
Jeg vet ikke. Jeg hørte ham skrike. Han må ha glemt et vindu.
Hva mener du med glemt et vindu?
Octavio? Snakk til meg!
Claire.
Faen. Vi må ut herfra.
Hun har bind for øynene.
Ta det av.
Sebastián, kan du høre meg?
La oss dra. Nå.
Gjør det, pappa. Redd henne.
Sebastián, vi må dra!
Pappa!
Kom igjen!
Pappa!
- Ja. - Kom igjen!
Pappa!
Sakte.
- Det holder. - Takk.
Hva skulle du gjort uten meg?
Jeg skulle ikke gjøre det.
Skilsmissen, mener jeg. Jeg skulle ikke gjøre det.
Jaså?
Jeg var sint.
Såret. Mest stoltheten.
- Jeg var veldig ensom, Roberto. - Jeg vet det.
Advokatene mine ville ha blod, men jeg ville ikke gjøre det.
Heldigvis, fordi advokatene mine skulle ta alt du hadde.
Isabel.
Fant dere noe?
Hvor er Octavio?
Men jeg fant dette.
Det er ikke mye, men det er antibiotika.
- Takk. - Dette burde hjelpe.
Hva skjedde?
Han sa at Octavio må ha glemt et vindu.
Men...?
Jeg vet ikke.
Hvorfor gjorde du det ikke?
Hvorfor fjernet du ikke bindet for øynene hennes?
- Jeg så det ikke. - Hva da?
Lyset hans.
Da Octavio...
Jeg så det ikke.
Det er fordi du mister troen, pappa.
Hva om jeg ikke er gjeteren, Anna? Hva om jeg er ulven?
Faen. Vi må vekk herfra.
Løp. Lag en lenke.
Kom igjen.
Løp!
Hold fast i meg.
Løp!
Kom igjen!
Fortsett!
- Roberto! - Isabel!
Beinet mitt.
Nei! Stopp! Vi må snu!
Kom igjen.
Stopp! Vi kan ikke forlate dem!
Hva gjør jeg uten deg?
Hør på meg! Vi må snu!
Det er for sent. De er her.
Dette er visst slutten.
Jeg vil se deg en siste gang.
Løp!
Du kan se. Du løy for oss!
Du har sett skapningene, ikke sant?
Åpne døren, pappa.
- Du er en av dem. - Jeg reddet deg!
Åpne døren og la dem se.
Du drepte Octavio.
To til...
Herregud! Du drepte sikkert Rafa også!
To til, så kan vi være sammen.
- Jeg kan hjelpe deg. - Ikke kom nærmere.
- Du, jeg og mamma sammen. - Slutt.
Hvem snakker du med?
- Vi savner deg. - Slutt.
Hvem snakker du med?
- Savner du oss ikke? - Jeg kan ikke tenke.
- Jeg må tenke! - Pappa!
Finn dem, pappa. Redd dem.
Sofia! Claire!
Claire.
Vær så snill! Claire!
Sofia!
Vent!
Claire!
Hør på meg.
Vi må ut. Forstår du?
Ja? Ok.
Jeg skal være ved siden av deg hele tiden.
Nei! Claire!
Vent!
Kom igjen.
Claire!
Hold deg unna!
Vær så snill.
Ligg unna!
Jeg vil bare hjelpe.
På samme måte som du hjalp Rafa? Eller Octavio?
Det er bedre slik. Tro meg.
Det går fint.
Du trenger ikke være redd. Hører du meg?
Alt kommer til å gå bra.
De er de vakreste av alle englene.
Redd henne, pappa.
Gjør det for henne. For meg.
Gjør det. Det er den eneste måten.
Anna.
- Nei. - Savner du meg ikke?
Selvfølgelig gjør jeg det.
Vil du ikke at vi skal være sammen igjen?
Jeg savner deg så mye.
Så gjør det. Det er den eneste måten.
Hvem snakker du med?
Er det Anna?
Hun er ikke datteren din!
Unnskyld.
Gratulerer med dagen
Pappa!
Jeg hører deg ikke Men gratulerer med dagen
Gratulerer med dagen!
- Hva? - Ingenting. Fint at du liker den.
Nei takk.
Jeg passer vekten. Bikinisesongen er rundt hjørnet.
Gå på rommet ditt. Nå!
Nei!
Nei! Anna!
- Pappa? - Skatt.
Du er våken, men du sover egentlig.
Vi lever i miraklenes tid.
Åpne øynene og se.
Anna, hør her.
Ikke åpne øynene. Uansett hva du gjør, hold dem lukket.
Hører du meg?
Det går bra. Ikke hør på ham.
Ikke vær redd.
Ikke hør på ham!
Ikke rør henne!
- Anna! - Nei!
Profetene og miraklene har kommet tilbake.
Fader?
Kom og se.
Nei!
Lukk øynene! Ikke se!
Det er nydelig.
Nei! Ikke se! Hold øynene lukket!
Skatt, se bort. Ikke se!
Nei!
Kom og se, pappa.
Det går bra, pappa.
Vi er sammen igjen snart.
- Nei! Det går bra! - Sofia!
Hun har det bra.
Claire, jeg er her!
- Ikke faen. - Jeg forstår virkelig.
Men forstå at jeg kan vise vei.
- Jeg kan se. - Derfor stoler jeg ikke på deg!
Jeg ville heller ikke stolt på meg.
Men jeg er den eneste som kan hjelpe dere til taubanen.
Jeg tar sjansen. Kom igjen, Sofia.
- For henne også? - Faen ta deg.
- Jeg skal beskytte henne med livet mitt. - Claire, hør på meg. Vær så snill.
Du spurte meg en gang hvem Anna var.
Hun var datteren min.
Du hadde rett.
Sorg kan knuse deg. Jeg trodde jeg var utvalgt.
Men jeg var knust.
Vær så snill. La meg hjelpe henne.
Let i leilighetene.
Der er de.
Ok.
Hvor skal dere?
Dere kan bli skadet der oppe. Den greia ser ikke trygg ut.
Vi vil bare dra.
Hallo, søta. Kom hit. Jeg vil vise deg noe.
La henne være.
Jaså? Hva så?
Du tror du hjelper henne ved å ikke la henne se.
Du har sett dem.
Men du avviser gaven deres.
Du er ikke verdig!
Hva skjedde?
Vent her.
Inn.
Pappa.
Kom igjen. Vent her.
- De så deg. - Nei.
De så lyset. De hørte deg synge.
Løp!
Hva skjer?
For Guds skyld, si hva som...
Dere to, gå opp.
Finn gondolene. Ta henne med til slottet.
Blir du ikke med?
Jeg må stoppe dem. Jeg må passe på at de ikke krysser.
Du er en veldig modig jente, Sofia.
Du må ta vare på Claire.
Ok?
Gå.
Sebastián.
Min venn.
Hvorfor forlot du oss?
Innerst inne visste jeg at du drepte henne.
Det går bra. Jeg har deg.
Herregud. Det var for nære på. Vi klarer det aldri sånn her.
Se opp for falske profeter i fåreklær.
- Kom. - På innsiden er de glupske ulver.
- Se opp for falske profeter... - Bror.
...i fåreklær.
Slipp oss forbi.
På innsiden er de glupske ulver.
Se opp for falske profeter...
Se. Jeg er Herrens høyre hånd.
Jeg er et ydmykt instrument av hans vilje.
Hans vilje? Du følger viljen til de skapningene.
Sebastián!
Ikke stå i veien for hans vilje. Ikke snu ryggen til Gud.
Det er ikke min Gud!
Ok. Bli med meg.
Hold fast her. Ikke rør deg.
Nei!
- Nei! - Claire?
Kom hit.
Claire.
Uansett hva, ikke åpne øynene.
Slipp dem forbi.
- Nei. - Han reddet meg, pappa.
Vil du ikke redde dem? Vil du ikke at de skal være frie?
Nei.
Hvor skal du, Claire?
- Sofia. -Du kan ikke hjelpe henne.
Du forlot meg. Du svikter henne.
- Kom. - Akkurat som du sviktet meg.
- Sånn er du. - Nei.
- Sånn har du alltid vært. - Hold kjeft.
- Du må se. - Hold kjeft!
Du er ikke ekte. Du er død.
- Hvor skal du? - Sofia!
Tror du at du kan hjelpe henne?
Du tror du kan det, men du svikter henne bare.
Slik du sviktet meg.
Du svikter henne slik du sviktet meg.
- Sofia! - Det er sånn du er.
- Du tror du kan. - Sofia!
Sofia, kom. Jeg er her. Det er mamma.
Sofia.
Sofia, kom.
Jeg er så lei meg.
Se på meg, Claire! Hvorfor? Du forlot meg.
Jeg trenger din hjelp! Du forlot meg! Hjelp meg!
Bak deg! Jeg orker ikke mer!
Hjelp meg! Du forlot meg!
Sofia, ta av bindet for øynene! Se på meg!
Tror du du kan hjelpe henne?
- Du vil bare svikte henne. - En, to, tre, fire.
- Du kan ikke hjelpe henne. - Fire.
- Vi hopper på tre. - Du svikter henne bare.
Du overlever ikke dette.
Slik du sviktet meg. Du forlot meg!
-Én... - Claire! Du forlot meg!
Men det vil de.
- Du kan ikke hjelpe henne... - To...
Hjelp meg!
- Tre! - Jeg trenger deg!
Det går bra.
Vi klarte det.
Ha det, Jojo.
Vis meg hendene deres.
Kommer det flere?
- Nei. - Hva?
- Nei. - Hjelp dem.
To overlevende. En kvinne og et barn. Ubevæpnet.
Vi tar dem med til avhør.
- Hvor setter vi denne? - Der borte.
Sofia?
- Sofia! - Mamma!
Vær så snill! Hun er datteren min. Hun er harmløs!
Vennen min!
Vennen! Jeg har savnet deg så mye!
Du er så stor!
Følg meg.
- Hva handler dette om? - Ikke rør deg.
Du prøver å finne ut om jeg er en av dem.
Så du har møtt dem.
Det kan du si.
Vi kaller dem "seere".
Overraskende at du overlevde et møte med dem.
Jeg hadde ikke kommet hit uten en av dem.
De kan nås. De er der inne et sted.
Hva er blodet til? Hva ser du etter?
Jeg kan kanskje hjelpe. Jeg er psykiater.
En kjemisk markør. En epigenetisk endring av DNA.
Så du ser etter tegn på traumer.
I sjeldne tilfeller kan ekstreme former for stress påvirke folks DNA.
Endre det, til og med.
Misbruk, vold...
Sorg.
Sorg også.
Og seerne, har alle samme epigenetiske forandring?
Det er det vi prøver å finne ut. Deres DNA kan være nøkkelen til immunitet.
Jeg skjønner. Men hvordan tester man det?
16. november klokken 18.00.
Dr. Pascal og jeg skal begynne
vårt tolvte dyreforsøk siden skapningen ble fanget.
Subjektene våre i dag er tre voksne rotter med normal helse.
Vi har økt eksponeringen til skapningen til 48 sekunder før døden inntreffer.
Det går fint.
Vi håper den nye seerblandingen får oss over ett minutt.
Eksponeringen til rommet begynner nå.
La meg se den!
Jeg vil se den!
Tekst: Trine Friis