Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Pot să deschid ochii?
Încă nu, dar mai e puțin.
- Unde suntem? - O clipă! Vei vedea imediat.
Gata, deschide-i!
Surpriză!
Cred că ți-a fost dor.
Patinezi și tu cu mine.
- Nu. - Ba da!
- Anna, nu! - Ba da! Hai!
Anna, așteaptă!
- Nu râde! - Hai, tată, relaxează-te!
Îndoaie puțin genunchii!
Tu ești patinatoarea. Eu doar am plătit cursurile.
Fără fițe, că amețești!
Rucsacul. Ochelarii.
Să plecăm!
Îți sparg fața și fără să te văd. Dă-mi-l!
Dă-mi-l odată!
Repede! Luați tot!
Uite una aici!
Adu geanta!
Să plecăm!
Hai! Să mergem!
- Mulțumesc. - Pentru ce?
Nu m-ai lăsat să le fac rău.
Le era foame.
Ești gata?
Da.
...înmulțirea alarmantă a incidentelor în Europa și Siberia.
...nu se știe care e cauza sinuciderilor în masă...
Îndemnăm populația să se adăpostească.
Tot ce știm e că sinuciderea survine la contactul vizual cu aceste ființe.
Legați-vă la ochi, purtați ochelari opaci...
Orice metodă de a vă acoperi ochii și a evita contactul vizual cu ființele...
Dacă le-ați văzut, ați belit-o. O să vă zburați creierii din senin.
Nu prea mai am ce să vă spun. Grijă mare și baftă!
BIRD BOX: ORBEȘTE BARCELONA
Știi ce ai de făcut.
Să mă ascund până mă strigi.
Până aflu dacă sunt oameni buni.
Salut!
E cineva acolo?
Mă auziți?
Cine e? Eu sunt Sebastián.
Sunt rănit.
N-am mâncat de două zile.
Nu te putem ajuta.
Am ieșit după mâncare, dar m-am rătăcit.
- Ce facem? - Să plecăm!
- Stai puțin! - Să plecăm, ce dracu'!
Îmi pare rău.
Știu unde e un generator.
- Un generator? - Lucrez în construcții.
Lucram. Eram inginer.
Firma mea... Știu se unde țineau generatoarele.
Nu pot să le car singur, dar cu ajutorul vostru...
Ne-ar prinde bine puțină lumină...
Încălzire.
- Marcial, ne trebuie, zău! - N-am încredere.
Nu credeți?
Te rog!
Ești singur?
Da.
Se apropie. Să plecăm!
Sebastián, apucă frânghia!
Haideți!
Deschideți! Sunt Marcial!
Închideți-o!
NU LĂSA DOUĂ UȘI DESCHISE ACOPERĂ-ȚI OCHII
Cine e ăsta?
Se rătăcise.
Spune că știe unde e un generator.
Să-mi trag una! Nu mințeai.
Ce-ai pățit? Parcă ești boxer.
Mai degrabă sac de box.
Hai să te vadă doctorița!
- Aveți medic? - Da. Avem medic, tâmplar, mecanic.
Știi cumva să gătești?
Bucătarul nostru... Cred că a învățat meserie la închisoare.
Doamnă doctor!
Marcial, spune-mi „Liliana”, te rog!
Ți-am adus un pacient.
Poate îi dregi fața.
- Te doare? - Doar când respir.
Nu ți-e rupt nasul. Asta e bine.
Îți trebuie suturi la sprânceană.
Ia spune-mi...
Cine te-a aranjat?
Niște orbi.
Pe străzi, toți suntem orbi.
Nu eram pe stradă.
- Înăuntru? Cu ochii liberi? - Da.
- Și au reușit... - Erau trei contra unu. În beznă.
Te rog ceva.
Nu le spune celorlalți!
Rămâne secretul nostru.
Ți-l spun pe al meu?
De fapt, eram stomatolog.
Încep.
Cred că mori de foame.
Hai, servește-te!
- Mulțumesc! - Poftim!
Ce te holbezi?
Poftim?
La ce te holbezi?
Îmi cer iertare.
Pot să-i acopăr cu o cârpă sau cu ochelari.
Dar vreau ca oamenii să vadă și să înțeleagă.
Ce să înțeleagă?
Că există lucruri mai rele decât creaturile.
Mai rele?
Mai toți se sinucid când le văd.
Dar unii, nu.
La început credeam că ne voiau mâncarea.
Aveau ochii liberi.
Au venit din stradă cu ochii deschiși.
Văzuseră creaturile.
Și era de parcă...
De parcă li se stricase ceva...
aici.
Voiau să vedem și noi.
Să vadă întreaga lume.
Pe Rosa au prins-o prima.
Unul dintre ei, căpetenia...
s-a mânjit pe deget cu cărbune.
Și i-a desenat un ochi pe frunte.
Apoi au târât-o afară. Cu forța.
N-o vedeam, dar o auzeam.
Cum urla.
Nu!
Încă o aud.
Atunci am observat cuțitul.
Rămăsese acolo, pe masă.
Trebuia să acționez rapid.
Dacă ezitam, m-ar fi oprit.
Am înhățat cuțitul și așa am făcut. Rapid.
După asta, nu i-am mai interesat.
Nu mai puteam să văd.
Când l-am găsit, cutreiera străzile, pierdut.
Stai liniștită!
Sebastián?
Sebastián, ce faci?
Sebastián!
Alo! Sebastián!
Nu!
Nu, Sebastián! Oprește-te!
- Ajutor! - Ce se petrece?
- Liliana! - Ce faci?
- Ce naiba? - Marcial, ajută-mă!
Liliana!
Deschide!
Oprește!
- Oprește! - Deschide!
La o parte!
Futu-i! Deschide!
Oprește!
Nu!
Privește! Vin.
Câtă frumusețe, nu-i așa?
Liniștește-te! O să fie bine.
Nu-ți fie frică!
E spre binele tău.
Când vei vedea, vei înțelege.
Nu! Te rog!
Te rog, nu!
Vezi?
Liliana!
Iubito?
Liliana!
Ce e?
Ce faci?
Așteaptă!
Liliana...
Doamne, Dumnezeule! Ce ai făcut?
Îmi pare rău, Lázaro.
Îmi pare rău că nu vezi.
Îmi pare rău.
De ce?
I-ai salvat, tată.
O să le fie bine?
Bineînțeles. Sufletele lor sunt libere.
Le-ai văzut luminile, nu?
E minunat acolo.
Ce n-aș da să poți vedea!
Când?
Când îmi vine rândul?
În curând. Dar mai sunt multe oi rătăcite.
Tu ești păstorul lor, tată.
Salvează-le și vom fi din nou împreună!
Tu, eu și mama.
CU 9 LUNI ÎN URMĂ
Nu-i rău deloc, nu, șefu'?
Încă zece mii de parcuri, și poate salvăm lumea.
O clipă!
- Turbinele unu și doi? - Da.
Ambele sunt oprite?
- De la ora zece. - Cum așa?
Am înțeles. Dacă un muncitor a căzut în turbină...
- Mai mulți. - Mai mulți?
Mai mulți muncitori.
Au căzut în ambele turbine?
Sau au sărit. Cineva spune că i-a văzut sărind.
E totul în regulă?
Hidrocentrala din Düsseldorf s-a oprit.
Și, în încheiere, o știre cutremurătoare din Polonia,
unde ciocnirea frontală a două trenuri de navetiști
s-a soldat cu zeci de morți la periferia Varșoviei.
Cauzele rămân necunoscute, dar, potrivit surselor,
mecanicul unui tren a ignorat semnalizarea feroviară, iar autoritățile...
- Laura. - Iubitule, unde ești?
Am ajuns la birou. Toate bune?
Ai văzut știrile?
Din Polonia?
Nu e doar în Polonia. Uită-te la știri!
- Te rog! - Stai. O clipă!
E peste tot. Chiar și aici.
...se pare că s-a răspândit în restul Europei.
Potrivit OMS, un val de comportamente psihotice
duce la automutilări și, în unele cazuri, la suicid.
Subliniez, ceea ce vedem nu sunt cazuri izolate.
Conform informărilor primite, au fost...
- Isuse! - ...sute de morți numai în Madrid.
Te duci după Anna?
- Da. Categoric. - Sebastián!
- Urgent! - Acum plec, iubito.
Nu!
La o parte!
Hai odată!
CAZURILE SE RĂSPÂNDESC ÎN TOATĂ EUROPA
Pardon! Mă scuzați!
TIMP RĂMAS PÂNĂ LA URMĂTORUL TREN
Nu!
Unde e fiica mea?
Anna!
Ascultați! Nu! E în regulă. E în ordine.
Anna!
Scumpa mea! Uită-te la mine!
Sunt tata. Liniștește-te!
Ascultă! Trebuie să plecăm.
Ați văzut-o pe Paula?
Paula!
Aici sunt!
Sebastián!
Părinte.
- O duci acasă? - Da.
Ne așteaptă Laura. Plecăm din Barcelona.
Nu ești gata să vezi?
Ce să văd?
Nu știu.
Dar eu sunt gata.
Aștept de o viață.
Am intrat la seminar la 18 ani.
Am așteptat un semn.
- Nu înțeleg. - Și, de atâția ani, nimic.
Eram îngrozit că nu m-am născut când trebuia.
Că a trecut deja vremea miracolelor și a prorocilor.
Lăsați-ne să trecem!
Domnul i-a vorbit lui Moise
din văpaia tufișului în flăcări.
I-a vorbit lui Iov
din furia vârtejului.
Dar pentru mine n-a fost decât... tăcere.
Până azi.
Părinte, mor oameni.
Ăsta e miracol?
Să Îl privim pe Domnul în ochi...
e mai mult decât poate să îndure mintea noastră.
Dar, dacă Dumnezeu și îngerii săi au coborât pe Pământ,
vreau să îi întâmpin.
Tu nu vrei?
Eu vreau doar să-mi protejez fiica.
Desigur.
Se spune: „Crede și nu cerceta!”
Dar eu am nevoie să văd.
Orice ar fi, orice ai auzi,
nu-ți lua ochii de la el, bine?
Momentan, toate liniile sunt ocupate. Vă rugăm să reveniți.
Momentan...
E-n regulă. Aproape am ajuns.
Laura!
Iubitule!
În sfârșit! Iubitule!
- Scumpo, ești teafără? - Mamă?
- Eu sunt. Ești teafără? - Da.
- Și tu? Ești teafăr? - Da.
- Mașina? - E gata de plecare. Hai!
Laura, ai grijă!
Ești...
Laura!
Iartă-mă, părinte, căci am păcătuit.
A trecut o săptămână de la ultima mea spovedanie.
Am luat numele Domnului în deșert.
Nu o dată.
Am fost ispitit de cei care duc vieți mai puțin izolate.
I-am pizmuit.
Și încă ceva.
Am mințit.
N-am avut încotro. Trebuia să-i salvez.
Dar am mințit.
Poate Domnul să ierte pe cineva care minte ca să-și regăsească familia?
Frate...
Și tu i-ai văzut.
Navele lor au străbătut milioane de ani-lumină.
O să ne ducă la stele.
Nu, frate.
Sunt îngeri.
Sunt magnifici.
FARMACIE
Cine e?
E cineva acolo?
Cine e?
Bănuiesc că ți-e frică.
Nu-i nimic.
Tuturor ne e.
E singurul lucru mai înspăimântător decât întunericul ăsta, nu?
Să nu știi în cine să te încrezi.
Eu sunt Claire.
Cum te cheamă?
- Cine mă-ta ești? - Eu nu...
Ce pula mea cauți aici? Cuminte, Jonás!
Am fost jefuit.
M-au bătut.
În cine să am încredere?
Nu în noi.
Ține-l bine! Ai înțeles?
- Claire! - Da?
- Ești teafără? - Da.
Ce e, Dimas?
Ce e, băieți?
Căcat!
Să plecăm! Acum!
- Luați-mă cu voi! - Ce, ne crezi ONG?
Să nu fim javre, Rafa!
Vrei s-o arzi cu noul tău amic? N-ai decât! Eu plec.
- Vă duc la un depozit de generatoare. - Să mori tu!
Sunt inginer. Firma mea...
Știu unde țineau generatoarele.
- Unde? - Dar mă luați cu voi.
Hai! Să plecăm!
Alo!
Ține pasul! Nu te aștept.
Bine. Ține-te de asta!
Nu-i da drumul!
Ați adus pe cineva?
- L-am ajutat. - Are un generator.
Isabel, nicio grijă! Mă ocup eu de el.
Unde suntem?
E un adăpost antiaerian din războiul civil.
Dacă n-au pătruns bombelor fasciștilor, nici dihăniile alea n-o să pătrundă.
Îi amintiți profei de istorie cine a câștigat războiul?
Noi rezistăm. Nu am câștigat, dar tot e ceva.
- Cine-i ăsta? - Spune că are un generator.
Anna?
Sofia!
Claire!
Ce faci, puștoaico? Și mie mi-a fost dor de tine.
Am găsit ceva pentru tine.
- Ciocolată! - Ciocolată.
Ce accent caraghios ai!
Nu înțeleg o iotă.
Și mâncare pentru oamenii mari?
Îți place fasolea?
Nu.
Bine. Fiindcă n-am găsit.
Tu!
Vino cu mine!
El e Octavio. Eu sunt Rafa.
Tu?
Sebastián.
Ești singur, Sebastián?
Da.
Suturile astea ți le-ai făcut singur?
Am fost într-un grup.
Aveam medic.
Și unde e medicul acum?
A murit.
Au murit toți.
Tu i-ai omorât, Sebastián?
- Au văzut creaturile. - Și tu, nu.
M-am ascuns.
M-am ascuns de bărbați.
Care bărbați?
Cutreieră orașul.
Cu ochii descoperiți.
Vor ca toată lumea să vadă.
- Ce tot aberezi? - Spun ce e afară.
Deasupra văgăunii voastre ferite.
Dă-mi harta!
Unde e?
- Ce? - Generatorul. Unde e?
O să vină cu tine unul. Maximum doi.
O să te întorci singur. Vor intra la idei.
Se vor teme de tine. Nu vor înțelege.
- Hai, zi! - Trebuie să-i scoți pe toți.
Ce mă-ta aștepți?
Fata.
Folosește-te de ea!
- Nu există. - Cum adică?
Generatorul. L-am născocit.
Rafa! Gata!
- Ce se petrece aici? - Gata, Rafa!
- A mințit! - Ce tot spui?
- Nu te băga! - Nu există generator.
Îmi pare rău.
Îți pare rău. Atunci, lasă... Auzi, îi pare rău!
Eram singur. Speriat. Am inventat ceva.
- Ne-ai mințit în față? - Voiați să mă lăsați baltă.
Nu se înșală, Rafa.
L-am prins furișându-se,
ne minte în față și tot el are dreptate, băga-mi-aș?
Nu e vina mea. Nu eu l-am primit.
- Se rezolvă simplu. - Nu.
Rafa!
- Nu, te rog! - Alo!
- Nu-l putem omorî așa. - Lasă, că rezolvă singur!
Rafa, încetează!
Mai puțin testosteron, vă rog!
Nu înțeleg ce spui!
Te roagă să nu-mi faci rău.
Ascultă...
E în regulă.
N-o să pățesc nimic.
Îți promit.
Bine?
Știi germană?
Am un accent pronunțat, dar mă descurc.
Întreab-o de familia ei!
Sofia!
Unde sunt părinții tăi?
Eram în vacanță cu mama.
Trebuia să luăm un vapor.
Unul de croazieră.
Mă bucuram. Nu mai luasem vaporul.
Când urcam pe rampă, cineva a țipat.
Lumea se împingea, se înghiontea.
Tare. Și eu m-am speriat.
Deodată, cineva a căzut în apă. Apoi am văzut cum...
A sărit încă unul. Apoi altul și altul...
Sofia!
Și apoi?
Am reușit cumva să ieșim de acolo.
Mama m-a luat în brațe și mi-a acoperit ochii.
Când i-am deschis, eram într-o dubă.
Mama astupase geamurile cu hârtii și cartoane.
A pornit radioul.
La început n-am auzit nimic.
Dar deodată s-a auzit o voce.
O femeie.
Transmisiune de urgență.
Vorbea...
Vorbea de un loc sigur. Sus, pe munte.
Munte?
Ce munte?
E un castel?
Cred că e Montjuïc.
De ce?
Castel, munte, Barcelona. E Montjuïc.
Isabel, nu face o fixație! Poate e alcazarul din Toledo.
Cine știe ce post ascultau?
Și ați fost acolo? Pe vârful muntelui?
Urcau cu aia.
Cu telecabina.
V-am zis eu!
Mama mi-a acoperit ochii cu o eșarfă.
Pe străzi erau mulți oameni care țipau, fugeau și plângeau.
Mama m-a strâns de mână așa de tare, că mă durea.
Oamenii se tot loveau de noi.
Apoi am căzut.
A fost vina mea.
- I-am dat drumul. - Ascultă...
- Mi-a zis s-o țin strâns... - Ascultă...
Nu e vina ta.
Ai înțeles? Nu e vina ta.
- E în regulă. - Ascultă...
E în regulă.
Era noapte când am găsit-o.
Era singură, tremura de frig.
Nici nu-mi imaginez prin ce a trecut.
Scuze, nu vreau să fiu insensibilă,
dar numai eu am reținut „loc sigur”?
Aici e adăpost antiaerian. Castelul era bun în Evul Mediu.
Acolo aș face o tabără de refugiați.
La înălțime. Ferită. Între ziduri.
Aș izola-o complet.
Cu telecabinele aș controla accesul.
Oamenii intră, dihăniile, nu.
Dresorul de câini se crede generalul Patton.
Ia vezi! Am fost rezervist.
Chiar ne gândim la asta?
Nu știm dacă mai funcționează.
Dacă mai merg telecabinele sau mai rezistă zidurile.
Mulțumesc!
Doar băiatul cu pizza mai e cu scaun la cap.
Eu zic să mergem.
Tu taci în mă-ta!
Lasă-l să spună!
Mie să nu-mi închizi gura!
- Dacă mama Sofiei trăiește... - Speculezi.
Probabil e la castel.
Nu cunosc orașul, dar au auzit amândouă de castel.
Ar trebui să traversăm orașul.
Nu se știe niciodată când dai de chestiile alea.
E sinucidere curată. Știi, nu? La propriu.
Și pentru ce? Ca să aflăm că maică-sa e moartă?
- Gata, Roberto! - Fata nu înțelege!
Ce faceți când se termină hrana? N-o puteți cultiva în tunel.
Să rămâneți e sinucidere curată.
Una lentă, dar tot sinucidere e.
Are dreptate.
Nu putem rămâne veșnic aici.
Singurii care stau atât sub pământ sunt cei deja morți.
Să votăm!
- La tine în țară votai? - Creața mă-tii, marchize!
Cine vrea să plecăm?
Mă oftic, dar are dreptate.
- Nu cumva... - Îmi pare rău.
Ai rămas singur, Roberto.
Știi ceva?
Sunt de 30 de ani aici și n-am urcat pe Montjuïc.
Merită s-o faci înainte să mori.
Bună dimineața, soare!
Sus!
Ușurel, voinice! Și eu le urăsc.
Ușurel, voinice! Așa.
Bravo, voinice! Așa te vreau.
Înainte, cu tupeu!
Cuminte, băiete! Așa. Cuminte.
Calle Diputació 257.
Facem stânga la următoarea intersecție.
Așa. Bravo!
CU 8 LUNI ÎN URMĂ
În 15 metri, virați la stânga.
Virați la stânga.
Să mergem!
În zece metri ajungeți la destinație.
Ați ajuns la destinație.
Mă auziți?
Fiica mea are febră. Are nevoie de medic.
Mă auziți?
E cineva acolo?
Îmi pare rău, scumpo.
Dacă ar fi mama aici, ar ști ce să facă.
Voiam să te întreb...
Ce te-a adus aici, în Barcelona?
- Un turneu de carte, dacă poți să crezi. - Serios?
Ce carte?
- O să râzi. - Ba nu.
Era nebuniei: cum să supraviețuiești în lumea modernă,
de dr. Claire Barnes.
Îmi pare rău.
Nu-i nimic.
Am remarcat și eu ironia.
Sofia, vrei să mergi la culcare?
Da?
Somn ușor!
Auzi și tu?
Cântă.
Stai lângă mine!
Claire...
Cum îți permiți? Uită-te la mine când vorbesc, târfă!
Vino! Să nu ne vadă soțul meu!
Octavio, unde ești? Nu te văd.
Am nevoie de tine, Claire. Sunt aici. Uită-te la mine! De ce nu te uiți?
Comoara mea, unde ești? Vino! Nu te găsesc.
Mamă?
Jonás!
Uită-te la mine, Claire! De ce m-ai părăsit?
Comoara mea, hai la mama!
De ce m-ai părăsit?
Dimas!
Vino!
Vino, Dimas!
Unde erai, Claire? Unde?
Sofia, sunt aici.
Mamă?
Sofia!
Vino aici, băiete!
Vino, voinice!
Vino, Sofia!
Mamă!
Sofia, vino la mine!
Dimas!
Vino, băiete!
Vino!
Unde sunteți, băieți?
Aici!
Mamă, unde ești?
Scoate-ți eșarfa!
Lasă-mă să-ți văd ochii frumoși! Te rog, arată-mi-i!
Sigur?
Da. E în regulă.
Totul e în regulă, pentru că mama e aici.
Sofia...
Sofia, nu e ea, înțelegi?
Nu e ea.
Rafa!
Unde sunteți, băieți?
Ce se întâmplă?
Ați pățit ceva?
Rafa!
M-ai abandonat!
M-ai abandonat la nevoie!
Privește-mă, Claire!
Să mergem! Hai, Claire!
Rafa!
Unde ești?
Vino! Potolește-te...
- Futu-i! Mama dracu'! - Roberto!
Intrați! Repede!
Isabel!
Isabel! Rafa!
Trebuie să plecăm. Hai!
Repede!
Aici!
- Isabel? - Da.
Rafa!
Unde e Rafa?
Închide ușa!
Unde e Rafa?
Nu știu dacă a scăpat.
E mort.
Închide ușa!
Nu există ferestre. Vă puteți descoperi ochii.
Urâtă zgaibă, marchize.
Am niște tifon.
Dacă mă rogi frumos.
Te-am auzit.
Roberto, lasă asta...
Te-am auzit. Cu el.
Nu eram eu.
Nu-ți știu vocea când ți-o tragi cu altul?
Nu am spus că nu mi-am...
Tu știi ce am auzit eu?
- N-am idee. - Ce mi-ai spus.
Ce mi-ai spus când ai aflat. Mai știi?
Lasă, termin eu!
Auzi?
Ce-i cu tine?
N-am mai ținut-o de mână.
Și îi promisesem că nu o să-i dau drumul.
Cum pot face asta?
De unde știu de el? Cum de îi imită vocea?
- Nu știu. - O fi efectul de observator.
Poftim?
Efectul de observator.
În mecanica cuantică, particulele se află într-o stare incertă.
Toate stările sunt posibile până la observare.
Atunci, toate posibilitățile se restrâng la una singură.
Chestiile alea... Spui că pot să...
Dacă aceste creaturi sunt cumva
un soi de ființe cuantice...
poate nici nu au o stare permanentă.
Poate se schimbă, fluctuează tot timpul.
Până când le auzim... sau le vedem.
Și atunci prind formă în funcție de noi.
De fricile noastre, de jalea, de suferința noastră...
Deci unii văd extratereștri, iar alții văd demoni.
Sau își văd torționarii. Sau zeii.
Ce-s bazaconiile astea?
Gura, javră! Mă disprețuiești fiindcă îți aduceam mâncare?
Am absolvit facultatea de fizică în Mexic. Aștept să-mi recunoască diploma aici.
Câți pesos ai dat șpagă pe diplomă?
Mai scutește-mă, împărate! Nu e grea coroana aia?
Ce a fost?
Ce ai auzit?
Pe Jack.
Ai mei îi spuneau „Jojo”.
Fratele meu era un geniu.
Și diagnosticat cu depresie clinică.
Nici măcar nu eram în oraș când l-au găsit.
Dar îi aud și acum vocea.
Însă... nu așa...
Nu de parcă ar fi lângă mine.
De parcă l-aș putea atinge.
Îmi pare rău.
Sincer, am refuzat să cred.
Nu puteam să accept gândul că murise.
Jalea te poate zdrobi în halul ăsta, înțelegi?
Dar tu? Tu ce ai auzit?
Nimic.
Nu am auzit nimic.
- Poți să-mi spui... - Unde e Sofia?
- Unde e fetița? - Drace! Sofia!
- Calm! - Sofia!
Odihnește-te! O caut. Am eu grijă de ea.
Cât vă ciondăneați voi ca doi țânci, a dispărut fetița.
Ascultă...
Nu plânge!
E moartă?
Nu.
De unde știi?
Știi ce e ăsta?
Un serafim. Cel mai frumos dintre îngeri.
E de o frumusețe așa de rară, încât numai Dumnezeu îl poate privi.
Da, e frumos.
Ți-l dăruiesc.
Bucură-te, Marie, cea plină de har, Domnul este cu tine!
Binecuvântată ești tu între femei și binecuvântat e rodul trupului tău.
Sfântă Marie, Maica Domnului, roagă-te pentru noi, păcătoșii,
acum și în ceasul morții noastre, amin.
- Bucură-te, Marie, cea plină de har... - Vă rog, nu!
CU 7 LUNI ÎN URMĂ
Nu! Dați-mi drumul, vă rog! Nu!
Nu, vă implor!
Vă implor! Nu!
Știu, ești tulburat.
Și eu am fost.
Ceea ce vei vedea nu poate fi explicat în cuvinte.
Nu!
Este alfa și omega.
Este veșnicia însăși.
Nu!
Nu-i nimic. Gata, a trecut.
Nu-i nimic.
Trei zile...
- Tată... - Ce „tată”? E ziua ta.
De câte ori în viață împlinești 11 ani?
- O dată. - Exact.
Să vezi ce chef îi tragem!
Tort, dans.
O să avem și clovn, chit că îmi tăvălesc fața în făină.
Tată, fac 11 ani, nu cinci.
Ai dreptate.
Noapte bună!
Era al meu.
Poftim?
Îngerul.
Era al meu.
De la tine și mama, la prima împărtășanie.
Era preferatul meu.
Era speriată.
- Avea nevoie... - Nu e fiica ta.
Știu.
- E o oaie din turmă. - Știu.
Adu-o pe calea cea dreaptă și vom fi iar împreună.
- Bună! - Bună!
Pot să te întreb...
Cine e Anna?
Poftim?
Sofia mi-a arătat pandantivul de la tine.
A fost soția ta?
Fiica ta?
Pe ea ai auzit-o ieri, când ne-au vorbit?
Te înțeleg dacă nu vrei să spui.
Dar poate ți-ar face bine să te destăinui.
Nici nu te taxez.
E ușor să cad în capcană și să cred că îl aud pe Jojo.
Ba chiar îmbietor.
Aș da orice să îi aud vocea.
Să o aud aievea.
N-o asculta!
Dar nu e el.
Chestiile alea ne scormonesc prin creier.
Te minte.
Ne iau credințele, fricile și le pervertesc.
Vrea să nu mai crezi.
Se folosesc de ele ca să te manipuleze.
Roberto?
Roberto!
Bine...
Roberto, ce e?
Așa...
Stai să mă uit!
Ce a pățit?
- Crezi că e septicemie? - Greu de spus.
Dar nu ajunge la castel în starea asta.
Ne trebuie antibiotice ca să-i reducem febra.
Dă-o-n mă-sa, marchize!
E cineva?
Vă rog, avem nevoie de ajutor. Avem un rănit.
Alo!
E cineva aici?
Futu-i!
Scuze, n-am vrut.
Bine.
Să continuăm!
Cred că e o baie.
Mergeți mai departe, o verific eu.
Verificați ferestrele!
Auziți? Am izolat bucătăria.
OTRAVĂ DE ȘOBOLANI
Sebastián! Am găsit sardine la conservă.
Ai izolat camera?
Da. Am acoperit toate ferestrele.
Nu...
Sebastián?
Nu înțeleg.
Sebastián! Octavio!
Sunteți teferi? Ce e?
Nu știu. L-am auzit țipând și am...
Cred că a ratat o fereastră.
Cum să rateze o fereastră?
Octavio!
Spune ceva!
Claire...
Drace! Trebuie să plecăm.
Descoperă-i ochii!
Descoperă-i!
Sebastián! Mă auzi?
Să plecăm! Urgent!
Fă-o, tată! Salveaz-o!
Trebuie să plecăm!
Tată!
Haide!
Tată!
- Da. - Hai!
Tată!
Încetișor, da?
- Așa. - Mulțumesc.
Ce te-ai face fără mine?
N-aș fi continuat.
Cu divorțul.
N-aș fi continuat.
Zău?
Eram furios.
Rănit.
Mai ales în orgoliu.
- M-am simțit foarte singură, Roberto. - Știu.
Avocații mei erau pe picior de război...
Dar eu voiam să renunț.
Și bine făceai. Avocații mei te-ar fi lăsat lefter.
Isabel!
Ați găsit ceva?
Unde e Octavio?
Dar am găsit asta.
Nu e mult, dar e antibiotic, așa că...
Mulțumesc.
O să-ți facă bine.
Ce s-a întâmplat?
A spus că Octavio... ar fi uitat o fereastră deschisă.
Dar?
Nu știu.
De ce nu ai făcut-o?
De ce nu i-ai descoperit ochii?
- Nu am văzut-o. - Ce n-ai văzut?
Lumina lui.
Când Octavio a...
Nu am văzut-o.
Pentru că îți pierzi credința, tată.
Dacă nu sunt păstorul, Anna?
Dacă sunt lupul?
Futu-i! Trebuie s-o ștergem de-aici.
Fugiți! Țineți-vă de mâini!
De mâini. Hai!
- Repede! Fugiți! - Ține-te de mine!
Repede!
Haideți!
Nu te opri!
- Roberto! - Isabel!
Piciorul!
Nu! Stați! Trebuie să ne întoarcem!
Haide!
Stai! Nu-i putem abandona!
Ce m-aș face fără tine?
Ascultă-mă!
Trebuie să ne întoarcem. Nu!
Prea târziu. Sunt deja aici.
Până aici ne-a fost.
Vreau să te mai văd o dată.
Haideți, repede!
- Nenorocitule! - Nu! Claire!
Vezi prin ei. Ne-ai mințit, ticălosule!
Le-ai văzut, nu-i așa?
Deschide ușa, tată!
- Ești de-ai lor. - V-am salvat!
Deschide ușa, să vadă!
L-ai omorât pe Octavio.
Încă două...
Dumnezeule! Probabil și pe Rafa!
Încă două și vom fi împreună.
- Vă pot ajuta. - Nu te apropia!
- Tu, eu, mama... - Taci!
Cu cine vorbești?
- Îți ducem dorul, tată. - Taci!
Cu cine vorbești?
- Nu ne duci dorul? - Taci! Nu pot gândi.
- Trebuie să gândesc! - Tată, te rog!
Găsește-le, tată! Salvează-le!
Sofia! Claire!
Claire!
Te rog! Claire!
Sofia!
Stați!
Claire!
Așa.
Ascultă-mă!
Trebuie să ieșim. Afară, înțelegi?
Da? Bine.
O să fiu lângă tine tot timpul.
Nu! Claire!
Claire!
Stai!
Bine. Să mergem!
Claire!
Nu te apropia!
Claire, te rog.
Înapoi!
Vreau să vă ajut.
Cum l-ai ajutat pe Rafa?
Sau pe Octavio?
E mai bine așa. Crede-mă!
E în regulă.
Nu ai de ce să te temi. Înțelegi?
Totul o să fie bine.
Îți amintești? Sunt cei mai frumoși dintre toți îngerii.
Salveaz-o, tată!
Pentru binele ei.
Pentru mine.
Fă-o, tată! Nu există altă cale.
Anna...
Te rog, nu!
Nu ți-e dor de mine?
Ba da, cum să nu? Sigur că mi-e dor.
Nu vrei să fim iar împreună?
Îmi e așa de dor de tine...
Atunci, fă-o! Nu există altă cale.
Cu cine vorbești?
Ea e...
Ea e Anna?
Nu e fiica ta, tată! Nu e...
Îmi pare rău.
Mulți ani trăiască!
Tată!
Nu te aud, dar îți urăm cu toții
Mulți ani cu bucurii!
Ce e?
Nimic.
Mă bucur că îți place.
Nu, mulțumesc!
Am grijă de siluetă. Vine sezonul de bikini.
Fugi în camera ta!
Acum!
Nu!
Nu! Anna!
Anna!
- Tată! - Scumpa mea!
Sunteți treji, dar rămâneți adormiți.
Trăim într-o vreme a miracolelor.
Deschideți ochii și veți vedea!
Anna, ascultă-mă!
Orice ar fi, nu deschide ochii!
Ai auzit?
Nu pățești nimic.
Nu-l asculta!
Nu te teme!
Nu-l asculta!
Nu te atinge de ea!
- Anna! - Nu, te rog!
S-au întors vremurile prorocilor și ale miracolelor.
Părinte?
Hai să vezi!
Nu!
Închide ochii! Nu te uita!
Ce frumos!
Nu! Închide ochii! Nu te uita!
Ține ochii închiși! Scumpa mea...
Scumpa mea, nu te uita!
Nu te uita!
Nu!
Hai să vezi, tată!
Nu-i nimic, tată.
În curând vom fi împreună.
- Nu! Nu te speria! - Sofia!
E bine. N-a pățit nimic.
Claire!
Claire, sunt aici!
- Nici gând! - Ascultă, înțeleg. Serios.
Dar înțelege și tu că pot să te îndrum.
- Fiindcă văd. - Tocmai de-aia n-am încredere!
Nici eu n-aș avea.
Dar sunt singura voastră șansă să ajungeți la telecabină.
O să risc. Vino, Sofia! Să mergem!
- Riști și pentru ea? - Scutește-mă!
O s-o apăr cu prețul vieții.
Claire, ascultă-mă! Te rog!
M-ai întrebat cine era Anna.
Era fiica mea.
Aveai dreptate.
Jalea te poate zdrobi.
Credeam că sunt unsul Domnului.
Dar eram doar zdrobit.
Te rog.
Lasă-mă să o ajut!
Căutați în apartamente!
I-am văzut, băieți.
Bine.
Unde vă duceți?
E periculos acolo.
Pare cam șubredă drăcia aia.
Vrem doar să plecăm.
Bună, frumoaso!
Vino! Vreau să-ți arăt ceva.
Las-o în pace, te rog!
Și dacă nu vreau?
Crezi că o ajuți dacă n-o lași să vadă?
Le-ai văzut.
Dar preferi să rămâi orb la ele.
Nu ești vrednic!
Ce s-a întâmplat?
Așteptați aici!
Urcați!
Tată!
Bine.
Să mergem!
Așteptați aici!
- Te-au văzut atunci. - Ba nu.
Au văzut lumânarea. Te-au auzit cântând.
- Fugiți! - Ce se petrece?
TURNUL IACOB I
Spune-mi odată ce se petre...
Plecați! Urcați!
Găsiți telegondolele!
- Bine, dar... - Du-o la castel!
Tu nu vii?
Trebuie să-i opresc. Să fiu sigur că nu traversează.
Ascultă...
Ești o fată foarte curajoasă, Sofia.
Vreau să ai grijă de Claire.
Bine?
Plecați!
Duceți-vă!
- Plecați! - Bine.
Bine.
Sebastián.
Prietene!
De ce ne-ai părăsit?
Fiindcă știam în sinea mea că ați ucis-o.
E-n regulă. Te țin bine.
Te țin bine.
Dumnezeule! A fost cât pe-aci.
Așa nu o să reușim.
Păziți-vă de prorocii mincinoși care vin în straie de oaie!
Să mergem!
Sunt lupi răpitori.
- Păziți-vă de prorocii... - Frate!
...care vin în straie de oaie.
Lasă-ne să trecem!
Sunt lupi răpitori. Păziți-vă de prorocii mincinoși...
Iată! Eu sunt mâna dreaptă a Domnului.
O umilă unealtă a voii Sale.
Voia Sa? Tu faci voia creaturilor.
Sebastián!
Nu te împotrivi voii Sale!
Nu Îi întoarce spatele lui Dumnezeu!
Nu e Dumnezeul meu!
Bun. Vino cu mine!
Simți? Ține-te de asta! Nu te mișca!
Nu!
- Nu! - Claire?
Bine. Vino încoace!
Claire...
Orice ar fi, nu deschide ochii!
Lasă-i să treacă!
- Nu. - El m-a salvat, tată.
Nu vrei să le salveze?
Nu vrei să fie libere?
Nu!
Unde te duci, Claire?
Unde te duci?
Sofia!
N-o poți ajuta.
- M-ai abandonat. O vei trăda. - Sofia...
- Vino! - Cum m-ai trădat și pe mine.
- Așa ești tu. - Nu!
- Așa ai fost mereu. - Nu. Taci!
- Vreau să vezi. - Taci!
Nu exiști.
Ești moartă.
- Unde te duci? - Sofia!
N-o poți ajuta. Crezi că poți?
Crezi că poți, dar o vei trăda. Cum m-ai trădat și pe mine.
O vei trăda cum m-ai trădat și pe mine.
- Sofia! - Așa ești tu.
- Crezi că poți. - Sofia!
Sofia, vino! Sunt aici.
Sunt mămica.
Sofia!
Sofia, vino!
Vino la mine!
Îmi pare rău.
Uită-te la mine, Claire! De ce? M-ai abandonat!
Am nevoie de tine! Ajută-mă!
M-ai abandonat! Ajută-mă!
Abandonat! Nu mai suport! Ajută-mă!
M-ai abandonat!
Sofia, descoperă-ți ochii! Uită-te la mine!
Crezi că o poți ajuta?
- O vei trăda. - Unu, doi, trei, patru.
- Claire! Nu o poți ajuta! - Patru!
- Patru. La „trei” sărim. - O vei trăda. Ca pe mine.
Nu o să scapi cu viață.
Cum m-ai trădat și pe mine. M-ai abandonat!
- Unu... - Claire! M-ai abandonat!
Dar ele o să scape.
- Nu o poți ajuta... - Doi...
- Ajută-mă! Nu mă lăsa! - Trei!
E în regulă.
Am reușit.
Adio, Jojo!
Mâinile!
Să vă văd mâinile!
Mai urcă cineva?
- Nu. - Poftim?
- Nu! - Ajută-le!
O femeie și o fetiță. Nu au arme.
Le ducem la interogatoriu.
- Unde o ducem? - O lăsăm acolo.
Sofia?
- Sofia! - Mămico!
Vă rog! E fiica mea.
E inofensivă.
Comoara mea!
Comoara mea! Ce dor mi-a fost de tine!
Ce mare te-ai făcut!
Vino cu mine!
- Ce faci? - Stai nemișcată, te rog!
Vreți să aflați dacă sunt de-ai lor, nu?
Deci te-ai intersectat cu ei.
Cam așa ceva. Da.
Noi le spunem „văzători”.
Mă mir că ai scăpat de ei cu viață.
Nu răzbeam fără ajutorul unuia dintre ei.
Te mai poți înțelege cu ei. Nu sunt complet pierduți.
De ce îmi iei sânge?
Ce anume cauți?
Te-aș putea ajuta. Sunt doctor. În psihiatrie.
Un indicator chimic.
O modificare epigenetică de ADN.
Cauți semne de traumă.
În cazuri rare, formele severe de stres pot afecta ADN-ul.
Pot chiar să-l modifice.
Maltratarea, violența...
Jalea.
Da. Și jalea.
Și acești văzători... prezintă aceeași modificare epigenetică?
Asta încercăm să aflăm.
ADN-ul lor ar putea fi cheia imunizării.
Înțeleg.
Dar cum ați face testele?
16 noiembrie, ora 18:00.
Eu și dr. Pascal începem al doisprezecelea test pe animale
de la capturarea creaturii.
Subiecții de azi sunt trei șobolani adulți sănătoși.
Am reușit să creștem la 48 de secunde durata de viață la contactul cu creatura.
Gata...
Cu noul ser obținut de la văzători, sperăm să trecem de un minut.
Expunerea în mediul izolat începe acum.
Lăsați-mă s-o văd!
Vreau s-o văd!
Subtitrarea: Liana Oprea