Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Kad pomislim na Barbie, vidim bijelu lutkicu
s plavim očima, plavom kosom i ružičastim usnicama,
cijelu u ružičastom.
Na to pomislim.
Barbie mi je jednostavno bila nerealistična.
Sjećam se da sam mislila:
„Znači, kad odrastem, trebala bih biti kao Barbie.
Možda ću ja tako izgledati kad odrastem, ali moja mama ne izgleda tako.”
Znači, bezveze.
Barbie je bila bijela. Ken je bio bijel. Tako je to bilo.
Zato sam se i iznenadio kad sam vidio crnu Barbie.
Ja sam zamišljala
da je crna Barbie nastala zato što je netko crne boje kože radio u Mattelu.
I taj je digao ruku na sastanku: „Samo malo.
Oprostite, da vam nije možda nešto promaknulo?
Tu nešto ne štima. Nitko ne izgleda kao ja.”
A onda su svi bijelci u Mattelu rekli:
„Nije nam to palo na pamet. Imate vi pravo.
Ali tko bi to kupio? Ne znam baš.”
I onda je taj crnac rekao: „Ja bih, kao i svi drugi koje poznajem.”
A u Mattelu su onda rekli:
„Ali nije nam to dovoljno.
Nećemo toliko uložiti u nešto što se neće prodavati.”
A onaj crnac morao im je i dalje ponavljati
da to ima svoju vrijednost.
I napokon su pristali.
Tako ja zamišljam da se to dogodilo.
Ma znaš što?
Dokumentarac je gotov.
Prva crna Barbie je kulerica.
Ona afro-frizura je savršena.
Rekla sam: „Joj, pa postoji crna Barbie!
Hoću jednu.”
Ako nema ono Barbieno zaštićeno ime,
to jednostavno nije to.
Tu su lutku predstavili kao Barbie
i time svijetu poslali poruku da je i crno lijepo.
Ona je simbolizirala uspjeh. Ljepotu.
Zahvaljujući njoj, shvatila sam da i ja imam potencijal.
Crna je. Lijepa je. Bomba je.
CRNA BARBIE
Doselila sam se u Los Angeles 2011.
SCENARISTICA I REDATELJICA
Sanjala sam o tome da stvaram filmove.
Stanovala sam kod tete i spavala u sobi među lutkama.
Mrzim lutke.
Ali moja ih teta obožava i zato sam odlučila otkriti zašto.
ZAPOSLENICA MATTELA, 1955.-1999.
Ja sam Beulah Mae Mitchell iz Fort Wortha u Teksasu.
Rođena sam 15. svibnja 1938.
A Pokret za građanska prava pojavio se u 60-ima.
Vidiš onda koliko sam dugo tako živjela.
Sve je bilo drukčije.
Kao curica išla sam raditi u bjelačku kuću.
S 13 sam godina kuhala.
Od prvog do devetog razreda išla sam u crnačku školu.
U to doba nisi mogao glasati. Morao si platiti da bi mogao glasati.
Dok sam ja bila dijete, biračko se pravo plaćalo.
S obzirom na to da si odrastala u takvim vremenima,
kad vidiš crne lutke…
Bila sam fascinirana kad sam ugledala crne lutke.
Moja je majka obožavala lutke, a obožavam ih i ja.
Jednostavno volim modu i lijepe lutke, lijepe ljude.
Bile su predivne.
Izradila sam sebi lutku od staklenke.
Vezala sam uže oko nje pa sam joj češljala kosu, uvijala je.
Dok sam bila mala.
Takva nam je lutka bila zabavna.
Iako smo imale prave lutke, svejedno smo voljele lutke od staklenki
zato što smo ih mogle češljati i raditi frizure.
Ne pamtim da sam u djetinjstvu imala crnu lutku.
Čak ni crnu bebu?
Ni crnu bebu.
Sve su moje lutke… Za Božić smo dobivale bijele lutke.
Jesi li priželjkivala crnu lutku kad si imala sedam-osam godina?
Nije mi to palo na pamet. To je bila samo lutka.
Kad me netko vidi
sad kad imam više crnih nego bijelih lutaka,
nikom to više nije ništa posebno zato što to i očekuju.
Dok sam tetu slušala kako priča da se igrala bijelim lutkama,
pomislila sam da sam se i ja igrala bijelim lutkama.
Nevoljko, naravno.
Ali njoj uopće nije palo na pamet da se igra crnom lutkom. Hm.
A je li meni kao maloj to palo na pamet?
Stvarno te to zbuni
kad u društvu oko sebe ne ugledaš svoj odraz.
Čudno je to.
Teta i ja različite smo generacije, a doživjele smo isto.
PRVO POGLAVLJE: DOK JOŠ NIJE BILO CRNE BARBIE
Ja sam Maxine Waters.
Zastupnica sam u Kongresu i skupljam crne lutke.
Imam 12 sestara i braće.
Bili smo siromašni, pa smo igračke dobivali za Božić.
Morali smo ići na jednu lokaciju
kamo su svi siromašni odlazili po svoje igračke.
Uvijek sam pazila da moje sestre dobiju lutku.
Ja sam rekla da meni ne treba.
Jesu li to bile crne lutke?
Crnih lutki nije bilo.
Sve su lutke bile bijele.
Nismo tad o tome puno znali niti smo o tome puno razmišljali.
Ali kad sam bolje upoznala i bolje shvatila
i sebe i ljude tamne boje kože,
postalo mi je jasno koliko je važno imati crnu lutku,
neku koja će izgledati kao ja.
Postalo nam je jako važno skupljati crne lutke.
Da pošaljemo poruku da ih volimo, da ih cijenimo,
da ih možemo platiti i da ih hoćemo.
Moja mama stvarno obožava lutke.
U svojoj kolekciji ima svakakve lutke.
To je zato što crnih lutki nije bilo dok je ona bila mala.
I zato je one fasciniraju.
Ako nikad prije nisi vidjela ništa nalik sebi,
to ti kao ženi sigurno da krila.
Crne su lutke često bile zabranjene na američkom kontinentu.
UMJETNICA
Zato su ljudi izrađivali lutke slične jastucima ili poplunima.
Ili su ih šivali od kalika kako bi dočarali crne lutke.
Na Karibima su imali takozvane naopake lutke,
gdje je s jedne strane bila bijela lutka u dugačkoj suknji,
a kad je okreneš i spustiš suknju, dobiješ crnu lutku.
Pamtim crne lutke, ali sve su prikazivale stereotip crne kućne pomoćnice.
-Znaš što hoću reći? -Da.
Nije bilo lijepih lutaka.
PREDAVAČICA AFROAMERIČKIH STUDIJA
Znamo da su postojale
zato što su Kenneth i Mamie Clark proveli eksperiment.
Crnu su djecu ispitivali koja im je lutka najdraža,
a u tom su eksperimentu upotrijebili crne lutke.
ROĐENA BEULAH MAE MITCHELL
POKUS S LUTKAMA
Stavili smo ih na stol.
Dvije bijele i dvije tamnopute lutke,
identične po svemu osim po boji.
Nisu imale odjeću, samo pelene.
Postavili smo djeci niz vrlo jednostavnih pitanja.
„Pokaži mi bijelu lutku.”
„Pokaži mi lutku tamne puti.”
Slijedila su pitanja o preferencijama.
„Pokažite kojom biste se lutkom voljeli igrati.”
„Pokaži ili daj mi lutku koja je dobra.”
„Pokaži mi lutku koja je zločesta.”
I zaključili smo da je većina crne djece
u to doba pozitivne karakteristike doista pripisivala bijeloj lutki,
a negativne karakteristike lutki tamne puti.
A onda sam pitao: „Pokaži mi lutku koja je kao ti.”
A neka su me djeca pogledala kao da sam u najmanju ruku vrag
zato što sam ih doveo u takav škripac.
Tad se među psiholozima počela rađati spoznaja
o strahovitoj šteti
koju ljudska bića trpe zbog odbacivanja na temelju rase.
Mislim da je to crnačku zajednicu šokiralo.
Ucijepila im se spoznaja
da crnačke djevojčice nemaju samopouzdanja,
da ne smatraju sebe lijepima i da bi radije imale bijelu lutku.
Nakon što je provedeno to ispitivanje,
mnogi suci Vrhovnog suda, uključeni u slučaj Brown protiv Školskog vijeća,
izjavili su da je to ispitivanje bilo dokaz koji je prevagnuo.
Prevagu nije donijela statistika, neravnopravna opskrba škola,
šlampava gradnja školskih zgrada.
Ništa od toga nije bilo tako uvjerljivo kao rezultati ispitivanja Clarkovih.
Iz toga je proizašla
odluka Vrhovnog suda u slučaju Brown protiv Školskog vijeća
kojom su škole desegregirane.
BEULAH SE IZ TEKSASA SELI U KALIFORNIJU
S mamom sam se doselila u Los Angeles 1953.
Sestra mi se udala u srpnju 1955.
Njezina je šogorica radila u Mattelu.
Pitala nas je: „Hoćete li raditi preko ljeta?”
Zapošljavali su studente.
Trebao si imati 18 godina, ali ja sam rekla da sam starija i dobila posao.
Ovo sam ja.
S klaunom koji iskače iz kutije.
Piše: „Eleanor Ruiz na klauna postavlja gornji i donji dio tijela,
a Beulah Mitchell zavrti ga na stroju.”
Dobivala sam nešto veću plaću zato što sam radila baš taj posao.
Ovo sam ja, a ovo je moja sestra.
Počele smo raditi istog dana.
Ovo su Ruth i Elliot Handler.
Radile smo za prvobitne vlasnike, a za njih je ta tvrtka bila obiteljski posao.
Obožavali smo Ruth jer je bila snažna žena.
Otputovala je u inozemstvo
i vratila se sa željom da proizvedemo lutku s prsima.
Nas je to šokiralo.
Ja sam bila prva na proizvodnoj liniji zato što sam postala voditeljica.
BEULAH DOBIVA POSAO U MATTELU
ROĐENA JE BARBIE
Barbie, ti si prekrasna
Uz tebe imam dojam ja
Da je moja Barbie živa
Lutke je nazvala Barbie i Ken prema svoje dvoje djece.
Sjećam ih se dok su još bili mali. Nešto su mlađi od mene.
Ovu je knjigu napisala Ruth Handler.
A u toj knjizi
spominje mene.
Kako to da si se sprijateljila sa svojom šeficom?
Zato što je ona uvijek bila srdačna.
Ja sam radila na linijama, a ona je hodala između i promatrala nas.
Jako smo brzo radile, a ona bi rekla:
„Imate li neki prijedlog za mene?”
Postavljala je pitanja.
„Mislite li da će se ta lutka dobro prodavati?
Što mislite, kako bismo još mogli tu lutku poboljšati?”
Naše je mišljenje cijenila jednako kao mišljenje onih u uredu
jer smo mi igračke izrađivale.
Oko 1960. ili 1961. počelo se govoriti: „Hoćemo crnu Barbie.”
Ona je rekla: „Dobro, vidjet ćemo.”
Zatražiti od Ruth Handler
da razmisli o tome da crnu Barbie uključi u proizvodni program,
to je bila omanja revolucija.
Prijašnje generacije često uzimamo zdravo za gotovo
iako su oni često ostvarivali čudesne pomake.
U 60-ima Mattel je proizveo Barbiene prijateljice crnkinje.
GLAVNI DIZAJNER U MATTELU
Originalna lutka Francie pojavila se 1966. Predstavljena je kao Barbiena sestrična.
Mattel je 1969. ponudio Francie u crnoj verziji.
Christie se pojavila 1968.
Omiljena mi je bila Christie. Navodno Barbiena dadilja i najbolja prijateljica.
HODAJUĆA BARBIE, NE CHRISTIE, PRODAVALA SE KAO KRISSYNA DADILJA.
E može ona biti prijateljica, dadilja ne.
Fizički nije sličila nama.
Jagodice, nos, usnice, oči, ništa od toga.
„Dobro, lutki ćemo samo potamniti kožu i to će biti dovoljno.”
KOORDINATORICA AKTIVNOSTI
A onda se pojavila Julia.
Predložak za Juliju bila je prva Afroamerikanka
koja je imala glavnu ulogu u TV seriji.
Bila je to Diahann Carroll.
Klinika, gđa Baker ovdje.
Diahann Carroll kao Julia
bila je prva crnkinja u glavnoj televizijskoj ulozi.
Zato mi je to bilo važno. Tad sam već radila na televiziji.
Obožavala sam je. Julia Baker mi je bila zakon.
Imala sam lutke Christie.
Imala sam lutke Cara.
Imala sam tri Care.
Izgledale su isto, ali imale su različito zanimanje.
Mislim da sam Caru i Christie uvijek doživljavala kao Barbie.
One su meni simbolizirale Barbie.
Ali poslije sam shvatila da te lutke nisu bile Barbie.
BARBIENA PRIJATELJICA
Baš obrnuto. To mi je bilo zanimljivo.
NEREDI U WATTSU
Lou Smith i Robert Hall, svjedoci izgreda u Wattsu,
htjeli su poduzeti nešto protiv siromaštva i nezaposlenosti
na području Wattsa u južnom Los Angelesu.
Osmislili su organizaciju Operation Bootstrap
u svrhu stručne izobrazbe.
Upoznavanje crnaca
sa svijetom tehnologije iz kojeg su bili isključeni.
OSNIVAČ OPERATION BOOTSTRAPA
To nam je posao. Da narod vidi da ne mora talent tratiti na šverc-komerc.
Da, to je naš posao.
Posredovanjem Bootstrapa otvorena su razna poduzeća.
POVJESNIČARKA
Jedan od najuspješnijih takvih primjera
bila je tvrtka Shindana Toys.
Moj je otac smatrao da crnačka djeca moraju sebe doživljavati pozitivno.
I odlučio je proizvesti crne lutke koje izgledaju crnački.
Vlasnike Mattela Elliota i Ruth Handler
nagovorio je da mu pozajme 200 000 za tvornicu igračaka.
Lou Smith bio je ispred svog vremena i bio je aktivist.
Kad su uspjeli proizvesti te igračke, to je bio pothvat.
Kad su sklopili ugovor s Mattelom,
to se smatralo velikim postignućem.
Osigurali su im sve preduvjete.
Poslali su im ljude iz naše tvrtke
da im pokažu kako se izrađuju crne lutke.
Ljudi iz Mattela upoznali su ih
s nekim proizvodnim procesima kojima su se oni koristili.
Postojala je iskrena želja da tvornica igračaka Shindana uspije.
Ovo je Baby Nancy.
KOLEKCIONARKA
Rođena je 1968.
Mogli ste kupiti Baby Nancy s afro-frizurom
ako ste željeli takvu lutku.
A poslije je dobila kratku kovrčavu kosu.
Ovo je njezina originalna odjeća.
Velik su trud uložili u prepoznatljivost crta lica
koje su bile puno preciznije
nego na prvobitnim Mattelovim lutkama.
Ona je ostavljala zaista autentičan dojam.
To je ujedno i jedina crna lutka
koja je primljena u Kuću slavnih igračaka.
Ovo je Disco Wanda.
Ona je nastala u sedamdesetima.
U Shindani su proizveli svoju verziju modne lutke.
Djeca bi dobila igračku, ali i brošuru.
A u brošuri
imaš Bolničarku Wandu, Balerinu Wandu.
Imaš Stjuardesu Wandu.
-Prema stvarnim ljudima. -Stvarnim crnkinjama?
Tako je.
Te su lutke rađene prema uzoru na lokalne žene i njihove poslove.
Željeli su prikazati zanimanja
koja su bila prepoznatljiva ponajprije mladim crnkinjama.
Tvornica igračaka Shindana
svoj je djeci omogućila pristup lutkama i igračkama.
A sve su bile preslatke, bilo se divno njima igrati.
Mislim da je to zasluga ljudi koji su radili u Shindani
i upravljali tvrtkom.
Cijeli radni kolektiv potjecao je iz južnog dijela Los Angelesa.
Devedeset i devet posto radnika u Shindani na posao je moglo gotovo dopješačiti.
Premda roditelji koji su kupovali te lutke to nisu mogli osobno vidjeti u tvornici,
to su osjetili.
Tvrtka Shindana Toys na kraju je postala
najveći proizvođač crnih igračaka tijekom 70-ih i ranih 80-ih.
Izrasla je u fascinantan dokaz pretpostavke
da tržište postoji i da je solventno.
I da je moguće stvoriti proizvod
koji to tržište iskreno želi i iskreno cijeni.
Početkom osamdesetih
veće korporacije počele su preuzimati njihov model.
A tvornica se naposljetku zatvorila 1983.
U tvornici sam radila 14 godina.
A 1969. dobila sam priliku prijeći na uredski posao.
Sebi sam uvijek nekako ponavljala:
„Ma treba im netko tamnoput.”
Imali su jednog crnca
koji je radio kao programer na šestom katu.
Ja sam bila druga crnkinja.
Uvijek sam voljela ljude i svima je sa mnom uvijek bilo ugodno.
Jednostavno sam takav čovjek.
Zaposlili su crnkinju, Kitty Black. Diplomirala je na Tehnološkom koledžu.
Primljena je na posao kreatorice odjeće.
Naša prva crna dizajnerica.
Ja sam Kitty Black Perkins.
Dizajnirala sam prvu crnu Barbie za Mattel.
Nisam znala tko nudi posao.
Došla sam na razgovor.
A kad sam odande otišla, mislila sam:
„Moram dobiti taj posao. Ne mogu se baviti ničim drugim.”
Rekli su da donesem jednu kreaciju.
Uzmi lutku, obuci je.
Vrati se s nacrtanim krojem
i sašivenim odjevnim predmetom.
Donijela sam šest kreacija.
A ne samo jednu.
Beulah Mae udarila je temelje
da Kitty može dobiti posao za koji se traže visoke kvalifikacije.
Priviknuli su se na prisutnost
snažne, sposobne crnkinje u radnom okruženju.
To je omogućilo sljedeći korak,
snažnu, sposobnu crnkinju na mjestu dizajnerice.
Bi li Kitty objeručke prihvatili da ondje nije bilo Beule ili ne bi,
to je teško reći.
Beulu sam upoznala vjerojatno drugi dan nakon što su me zaposlili u Mattelu.
Ponosili smo se njome zato što je vozila sportski auto
i bila je ista kao naša crna Barbie.
Za nas je ona bila crna Barbie.
Stvarna crna Barbie.
-Ma kako si mi? -Kitty!
Odlično izgledaš. Kako si?
-Blagoslovljeno i polaskano što sam ovdje. -Dobro!
-Ja sam ti u klubu NPNPB. -Što je to?
Ne pamtim ništa pod bogom.
I ja sam članica.
-U Mattelu sam radila 28 godina. -Aha.
Cijelo to vrijeme poznavala sam Beulu.
Došla je ravno s fakulteta.
Prva crna dizajnerica za Barbie.
Crnoj Barbie dajem prednost u odnosu na ostale.
Ona se odlično snašla.
To je razdoblje za mene bilo prepuno uzbuđenja.
Svi crnci koji su ondje radili,
bez obzira na kojem mjestu, a njih je bilo jako malo,
dolazili su k meni.
Meni je to bilo baš lijepo.
Ja sam Shonda Rhimes, televizijska producentica, scenaristica
i prva žena autorica tri televizijske drame od stotinu epizoda.
Netko mora biti prvi. Mene to nikad nije veselilo, opterećivalo me.
Ako ja ne uspijem, hoće li itko poslije mene dobiti priliku?
Hoće li ikad više crnkinji povjeriti televizijsku seriju? To je imalo težinu.
Ja sam Misty Copeland. Profesionalna sam balerina.
Prva sam crnkinja koja je dobila mjesto primabalerine
u 80-godišnjoj povijesti American Ballet Theatrea.
Srela sam Susan Fales-Hill, bivšu članicu uprave American Ballet Theatrea.
Nevjerojatna crnkinja, moja mentorica.
Zaista mi je otvorila oči što se tiče…
Crnkinje se moraju međusobno povezivati i podržavati.
Ja sam Ibtihaj Muhammad.
Olimpijska sam sportašica.
Bavim se mačevanjem, a ujedno sam i Barbie.
U djetinjstvu sam bila jedina Afroamerikanka
koja je nosila hidžab,
a ponekad čak i u sportu kao što je mačevanje,
gdje barataš oružjem kao što je sablja, jedina si djevojka.
I zato sam zarana naučila da se moram zauzeti za sebe
i da se ne bojim biti jedina.
To je prosvjed. Samim time što si u crnom tijelu na toj pozornici,
dio si povijesti koja tebe ne uključuje, koja nije za tebe sazdana.
Zato mi je taj pritisak bio motivacija da nastavim.
Čim zakoračiš na tu pozornicu,
to ti može promijeniti život.
Kad sam postala solistica i primabalerina,
pratila me misao: „Ako mi to ne pođe za rukom,
kad će se u trupi naći druga crnkinja koja će dobiti takvu priliku?”
I to nije popuštalo. Samo sam mislila: „Moram uspjeti.”
Ona je bila prva crnkinja dizajnerica.
Sjećam se kad nas je Kitty okupila.
Rekla je:
„Pa zar ne bi trebalo biti moguće proizvesti lutku crnačke fizionomije?”
To se njoj motalo po glavi.
Mislim da se čini šteta
kad se tamnoputoj djeci nameće igranje bijelim lutkama.
Ja sam Monica Bailey.
Majka sam troje djece.
Odrasla sam u Inglewoodu u Kaliforniji, a uglavnom smo živjeli u Arizoni.
Grad je bio malen
pa je bilo jako teško uopće naći crnačke prostore.
Uglavnom sam se igrala bijelim lutkama.
Doslovno bih uzela mast za kosu koju je meni stavljala majka
i utrljala je u vlasište i korijen
pa im češljala kosu da se uvije i nakovrča,
da donekle sliči meni.
Iako sam znala da nije tako, to mi je davalo osjećaj neke povezanosti.
Oči su bile plave, pa bih uzela bojicu ili flomaster
i obojila oči u smeđe.
Sve su moje barbike bile bijele i činilo mi se da moram izgledati kao one.
Ali budući da se to smatralo standardom,
ja i ostale crne djevojčice imale smo osjećaj da nismo dostojne.
„Moram izgledati kao one, pretvoriti se u njih.”
Sjećam se toga. Sva sam se naježila sad.
To je bilo baš…
E da!
Uh! Nisam to očekivala!
Sjećam se samo
da nisam imala osjećaj da sam lijepa.
Zbog svoje kože.
I teksture svoje kose.
I zato što sam bila među ljudima koji nisu izgledali kao ja i nisu me prihvaćali.
To je bilo jako teško.
Jako teško. Jako naporno.
GLUMICA I PODUZETNICA
Tvoj um i sve što percipiraš kao istinito ili neistinito,
sve to naučiš u djetinjstvu.
A ako se u tim barbikama ne odražava naša prava stvarnost,
kakvu zapravo poruku šaljete djeci?
„Ti ne postojiš.”
Kad sam dizajnirala ovu lutku,
postojala je potreba
da crnačka djevojčica dobije nešto čime će se igrati,
a da sliči njoj.
Htjela sam da se u njoj zrcali cjelokupna vanjština jedne crnkinje.
Obična Barbie uvijek je imala široku svečanu haljinu
i uvijek je imala dugu kosu.
Ja sam željela da ona bude potpuna suprotnost Barbie
i potpuna suprotnost Christie.
Zato sam je obukla u žarke boje, dala joj masivan nakit, kratku kosu
i suknju na preklop ispod koje se vidjela koža.
Diana Ross bila mi je jedna od najdražih pjevačica.
Odjeća koju sam kreirala
donekle je podsjećala na nešto što bi Diana Ross obukla.
Bila je ondje i jedna dizajnerica frizura,
zvala se Mellie Phillips, a i ona je bila crnkinja.
Osmislile smo kratku afro-frizuru.
Tad sam i ja nosila kratku afro-frizuru.
U Odjelu za oblikovanje radio je dizajner Abol. Bio je crnac.
Napravili smo joj punije usnice. Nos smo joj malo proširili.
Koža joj je nešto svjetlija od najtamnije koju smo mogli postići.
To je bila stvar izbora.
A meni se više sviđala ta nijansa.
Znala sam da je crna Barbie drukčija.
Ali nisam ni naslućivala kakav će efekt postići.
KITTY SE ZAPOŠLJAVA U MATTELU
POJAVLJUJE SE CRNA BARBIE
RAZMAK OD 21 GODINE IZMEĐU POJAVE BARBIE I CRNE BARBIE
PRVA CRNA LUTKA POD IMENOM BARBIE
„CRNU BARBIE DIZAJNIRALA SAM KAO ODRAZ CRNAČKE KULTURE”
„CRNA BARBIE PODIGLA JE STANDARD ZA CRNE LUTKE.”
Još pamtim ono veselje koje me obuzelo
kad sam prvi put dobila crnu Barbie.
DJEČJI MODEL ZA BARBIE I GLUMICA
Prva crna Barbie je kulerica. Ona afro-frizura je savršena.
SCENARISTICA I PRODUCENTICA
Ide u noćni provod i ima šik crvenu haljinu.
Stvarno ima melanina u koži. To je tamnoputa cura.
Kad ste se zaljubili u crnu Barbie?
Čim sam je uzela u ruke.
Piše: „Crna je. Lijepa je. Bomba je.”
Nema sumnje, ponosile smo se kad smo ugledale prvu crnu Barbie.
Smatram da su učinili iskorak
kad su crnu lutku nazvali Barbie,
a ne Francie ili nekako drukčije,
zato što je crna djevojčica sad mogla postati junakinja priče.
U svakom scenariju igranja s Barbie, sva je pozornost usmjerena na nju.
Ona je glavna zvijezda. S njom se poistovjećuješ.
A nitko ne bi trebao težiti tomu da bude najbolji prijatelj glavne zvijezde.
To je bilo priznanje da ti postojiš.
Da si prisutan i da te cijene.
To što su tu lutku nazvali Barbie…
GLUMICA I PRODUCENTICA
Borba protiv toga da je proglase samo modnom lutkom ili…
Ne, i ovo je Barbie.
To je bila poruka svijetu da je i crno lijepo.
I zato sam zahvalna
što smo i mi sad uključeni u to nasljeđe.
Među odraslima u mojoj obitelji
vodile su se rasprave o tome je li to napredak.
Izgleda li ona poput lutke
koju bi htio darovati nekom članu obitelji.
Nisam sklona redukcionizmu, ali presudna je bila kosa.
Imali smo fokusnu skupinu.
Neke su mame komentirale
to što je kosa kratka, a ne duga
ili to što je haljina uska, a ne široka.
Nisu znale je li to bilo namjerno
ili jednostavno uvredljivo.
U tom trenutku Mattel je pozvao…
dječjeg psihologa kako bi zajedno razmotrili cijelu lutku.
Raspravljalo se o istim dvojbama koje su mučile i te mame.
Ali kad je dječji psiholog čuo da je dizajnerica crnkinja,
problema više nije bilo.
Trebala je proći 21 godina
da jedna crna modna lutka postane dostojna Barbienog imena.
Ljudi, pa to je obična lutka!
Ruku na srce, nisam znala da crna Barbie postoji sve dok mi teta nije rekla.
A onda sam se zapitala: „Znaju li ljudi za crnu Barbie?”
-Mogu li je vidjeti? -Da. Ovo je jedna modna kombinacija.
E da. Vidjela sam je ja.
Bila mi je ista Diana Ross.
Da, vidjela sam je. Hvala.
Koža joj je nekako svijetla.
Kao Foxy Brown.
-Da. -Baš baca na sedamdesete.
Zgodan kroj, sa spuštenim ramenom.
-Baš je simpatično. -Aha.
A pretpostavljam da je ovo njihova verzija afro-frizure?
Nisam znala za nju. Vidjela sam sliku.
GLUMICA I REDATELJICA
Ali ne mogu reći da sam je doživjela kao prvu u kronološkom smislu.
Nisam vidjela baš onu prvu.
STILISTICA I MAJKA
Možda je nisu imali u mojoj trgovini.
CRNA MISS KALIFORNIJE 2005.
Nikad je nisam vidjela, a u 40-ima sam.
Lijepo je vidjeti da su prenijeli kako su crnkinje u to doba izgledale,
bar od vrata naviše.
Ali nisam je vidjela. Žao mi je što sam to propustila.
To me navelo na jedno drugo pitanje. Je li postojao marketing za crnu Barbie?
Nikad nisam vidjela reklame.
Sigurno ih je bilo, gledala sam crtiće subotom.
Ali ne sjećam se reklama.
U reklamama za Barbie Barbie je bila bjelkinja.
Da su crne lutke reklamirali
kao prelijepe i poželjne,
prodavale bi se jednako dobro kao bijela Barbie, ako ne i bolje od nje.
Ja mislim da sam dobila kopiju.
Mislim da mi roditelji nisu kupili onu…
Bilo ih je teško nabaviti.
Da je Mattel bio svjestan koliko će se dobro prodavati,
možda bi više truda uložili
u to da stvore cijeli svijet crnih lutki, a ne da proizvedu samo jednu.
REAKCIJA MATTELA NA MOLBU ZA REKLAMNE MATERIJALE O CRNOJ BARBIE:
„ŠTO SE TIČE TISKANIH OGLASA ILI REKLAMA ZA CRNU BARBIE,
NAIŠLI SMO NA JEDAN ČLANAK O TOME
KAKO JE REKLAMNIH MATERIJALA ZA TU LUTKU BILO MALO.
DOSAD NISMO USPJELI NAĆI ONE RIJETKE KOJI EVENTUALNO POSTOJE.”
PETNAEST GODINA RADA TVORNICE IGRAČAKA SHINDANA
BARBIENA KUĆA IZ SNOVA
Moram priznati da mi je super ta priča o mojoj teti, Kitty, crnoj Barbie,
kao i svi ti razgovori o crnim lutkama.
Ne može se baš reći da sad volim lutke, ali shvaćam zašto su važne ne samo njoj.
DRUGO POGLAVLJE: POSLIJE CRNE BARBIE
Važne su općenito.
I zato sam se sad zamislila nad malom Laguerijom
i nad time kako su se ona i njezina sestra igrale.
Igrale smo se tako da smo preko glave navlačile ženski kombine
pa se pravile da je to duga plava kosa.
Bile smo male i nismo shvaćale što to znači.
Ali sad me to natjeralo da počnem razmišljati o igranju
i o tome što bi značilo da postoji cijeli svijet crnih barbika.
POJAVILA SE BARBIE SHANI
Stigla je Shani!
Shani, Shani Ti smješkaš se u lakom hodu
Tko to? Ti, curo U malom prstu imaš modu
Shani s prijateljicama.
Super ste sve
A i odjeća koju nosite
Dizajnirala sam i liniju crnih lutaka koja se zvala Shani.
Ta konkretna linija nastala je
zahvaljujući uspjehu crne Barbie.
Barbike sam počeo skupljati na koledžu.
DIZAJNER BARBIE 2007. - 2012.
Kad se pojavila Shani, otvorio se novi horizont.
Imali su Ashu, čija je koža bila otprilike tvoje boje.
Imala je izraženije crte lica.
Imali su Nichelle, koja izgleda točno kao moja teta Toosley, mamina sestrična.
Ona je bila skroz tamna.
A onda se pojavila Shani, lijepa tamnoputa djevojka.
Revolucionarno.
Kad su se te lutke pojavile na tržištu,
uvod u sve to
bila je velika promocija koju su organizirali u New Yorku.
I pitam se
Pitam se
Tko
Tko to
Voli…
Htjeli su lutku u nekoliko različitih nijansi,
kao što je to uobičajeno u afroameričkoj zajednici.
Sjećam se članka u Village Voiceu.
Raspisali su se o tim lutkama
i o tome koliko je to važna novost.
Sačuvao sam taj članak. Nekamo sam ga spremio.
Shani će nam omogućiti ulazak na etničko tržište.
Kampanja će biti intenzivna.
VODITELJICA PROIZVODA
U ovom trenutku ne postoji nijedna linija afroameričkih lutaka
koja ima svoje vlastite reklame, tiskane oglase i marketing.
Nijedna nema promidžbeni fokus
ni marketinške aktivnosti kakve smo mi osmislili.
Ja sam Isis McKenzie Johnson.
U crnu Barbie zaljubila sam se kao tinejdžerica.
Odrasla sam u Wattsu u Los Angelesu, opterećenom problemima.
Nije bilo vremena za taštinu. Živjelo se od danas do sutra.
Moja obitelj napokon se uspjela preseliti u Rancho Cucamongu,
gdje nije bilo previše tamnoputih ljudi.
Zvali su me „crnčuga”, „kmica”.
Obraćali su mi se raznim uvredljivim izrazima i imenima zbog mog izgleda.
Joj, razmazat će mi se šminka.
Na televiziji nisam nalazila ništa usporedivo, nešto što bi mi bilo blisko.
Pa da u tome nađem bijeg od stvarnosti
u kojoj sam bila ponižena zbog svog izgleda.
Većini djece televizija je bijeg, ali svi su ondje bili bijelci.
A kad su se u serijama crnci i pojavili, uvijek su bili siromašni.
To te stalno podsjećalo da borba nikad neće prestati.
A kad se pojavila crna Barbie,
ona je bila simbol uspjeha, simbol ljepote.
Zahvaljujući njoj, shvatila sam da i ja imam potencijal.
Bijele djevojčice svoj su potencijal prepoznavale u svojim barbikama.
I ja sam ga se trudila prepoznati,
ali stvarnost me podsjećala da taj potencijal nije moj jer sam crnkinja.
A kad se pojavila crna Barbie, rekla sam: „Ne, ipak i ja mogu uspjeti.”
Neka se kritičari nabacuju blatom koliko hoće, meni su crne barbike pomogle.
Stekla sam reputaciju i zato sam dobila tim ljudi,
tako da možemo proizvesti još lutaka.
SAVJETNICA ZA RAZNOLIKOST
Ja sam Stacey McBride-Irby, bivša dizajnerica barbika.
Kao djevojčica obožavala sam se igrati lutkama.
Najviše sam voljela Barbie.
Zato sam i željela postati modna dizajnerica.
Los Angeles Times objavio je članak o Kitty Black Perkins.
Otac mi je sačuvao taj članak
zato što me htio inspirirati i osnažiti.
Kad sam se početkom devedesetih zaposlila u tekstilnoj industriji,
malo je tko izgledao kao ja.
Ali rezervni plan nisam imala.
Izvadila sam onaj članak o Kitty Black Perkins.
Nazvala sam je.
Bok!
Kako si mi?
Kad sam prvi put vidjela Kitty, nosila je bijelo poslovno odijelo,
imala je bujnu kovrčavu kosu.
Pomislila sam: „Majko mila,
pa ona izgleda kao spoj anđela, glumice i Barbie!”
Znala sam da vozi kabriolet, tako da joj kosa vijori na vjetru.
Ma ne znam, baš si bila posebna.
Bilo je odlično. Dala mi je zadatak.
Morala sam otići kući, kupiti Barbie
i kreirati odjeću za tu barbiku.
I dok smo tako razgovarale o tome kakve su njezine ambicije,
kakve si je ciljeve zadala i slično,
Stacey je izvadila neki fascikl.
U njega je složila razne članke
koje je iz novina izrezivala o meni.
Trudila se da ispadne kao da su joj slučajno pali.
-Ma jesu. -Stani.
Namjerno je pustila da padnu tako da ih ja vidim.
Samo da znaš, zato si i dobila posao.
Bila je vrlo ambiciozna.
Prštala je od odličnih ideja.
I zato sam je zaposlila.
STACEY DOBIVA POSAO
Sjećam se kad me Kitty prvi put povela u obilazak.
Upoznala sam tvoju tetu Mae, baš me veselo dočekala.
Kitty nas je upoznala
i kad god sam išla u zgradu gdje je bila smještena uprava,
pozdravila bi me: „Bok, Mala Kitty.”
Ne znam je li uopće znala da se zovem Stacey.
Na recepciji sam počela raditi 1989.
U mirovinu sam otišla 1999.
Upoznala sam ljude iz cijelog svijeta.
Osmijeh je najbolji način komunikacije s ljudima.
Bila je prepuna energije i bilo je baš lijepo vidjeti još jednu crnkinju
u zgradi Mattelove uprave.
Sve što sam o industriji igračaka morala znati
naučila sam od Kitty Black Perkins.
Zaposlila sam je kao dizajnericu.
Zaposlila sam još jednog crnog dizajnera. Zvao se Thomas Quinn.
Kao mentorica pustila sam ih da rade po svome
i bili su odlični.
Nakon otprilike dvije godine
dobila sam poziv da prijeđem u drugi tim koji je radio na Barbie.
Imala sam tremu, ali veselila sam se.
Bila sam spremna za to.
Ali taj me put odveo u jedan sasvim drukčiji svijet
jer sam se sad morala nadmetati sama.
STACEY DOBIVA POSAO
U Mattelu sam prestala raditi 2003.
Kad sam ja otišla,
Stacey je preuzela važnu ulogu
i to je bilo sjajno.
Zar ne znaš zašto
POJAVLJUJE SE BARBIE AKA
Htjela sam biti AKA
Članica Alpha Kappa Alphe
Htjela sam biti AKA
Jedan moj kolega rekao je:
„Stacey, dobili smo tu lutku AKA.
Želiš li je ti dizajnirati? Ja o tome ne znam ništa.”
Skočila sam: „Da, jedva čekam!”
Sestrinstvo Alpha Kappa Alpha osnovano je 1908.
Ta je lutka bila posvećena njihovoj stotoj godišnjici.
Kolekcionarski predmet.
Ovo je dio mojih originalnih skica.
Jedna se zvala Suvremena božica.
Jedna je bila Poslovna žena.
A jedna ide na domjenak sestrinstva.
Sestrinstvo AKA
zatražilo je sve tri.
Međutim, uspjeli smo proizvesti samo jednu.
Ljudi su je tražili.
Nisam više bila u Mattelu, ali nazivali su me.
Rasprodala se.
Imaš li tu lutku?
Imam. Baš kao i sve što ima veze s Kamalom.
To se mora i točka. To je krupna stvar.
Tu sam lutku osmislila sama.
Sve sam istražila i u tome sam uživala. To mi je nešto značilo.
To me potaknulo da počnem razmišljati što bi dalje bilo moguće.
I tad je rođena So In Style.
Bok, ja sam Sierra, a ovo je moja mama Stacey.
Sierra mi je bila nadahnuće za tu afroameričku liniju barbika
zato što sam joj željela dati lutke koje izgledaju poput nje,
da djevojčice mog podrijetla dobiju lutke s kojima će se poistovjetiti.
Moja se kći nije igrala s Barbie, a ja kao obožavateljica barbika to nisam shvaćala.
Marketinški odjel u Mattelu daje nam ideju,
a mi prema njoj radimo.
Ponekad iz marketinga znaju reći: „Trebamo i crnu lutku.”
Dakle, nisu to sve crne lutke.
Ali maloprodajne trgovine možda ne izaberu afroameričku lutku.
A ja sam željela stvoriti liniju lutaka koju maloprodaja neće moći odbiti.
Starija sestra mlađoj daje instrukcije
iz matematike, glazbe, navijanja i prirodnih znanosti,
iz umjetnosti i novinarstva.
Željela sam ih prikazati kao zabavne,
ali i kao obrazovane.
Mattelov afroamerički forum pomogao je da se za to izborimo.
Stephen je smislio zaštitni znak.
David je skovao skraćenicu od So In Style - SIS (sestrica).
Dizajnerica ambalaže i ja
išle smo kupovati po štandovima u Slausonu da se inspiriramo.
Dakle, bio je tu cijeli tim nas koji smo radili na tome
i bilo nam je odlično.
Moja se kći uživala igrati tim lutkama.
Bilo je lijepo vidjeti da nešto što sam ja stvorila toliko uveseljava moju kćer.
Moja je mama svjesno tako postupala
kako bismo moje sestre i ja sebe mogle prepoznati u svojim igračkama.
Zato nam je kupovala samo crne barbike.
Zarana mi je bilo stavljeno na znanje
da u našoj kući neće biti nikakvih bijelih lutaka.
Dok sam bila mala, sama sam svojim lutkama izrađivala hidžabe.
Pogotovo ako sam se igrala autićima.
Ne možeš u Corvette ući s hidžabom da ne pokvariš frizuru.
Za mene to nisu bile lutke, nego simboli onog što jednom želim postati.
Bile su liječnice, odvjetnice, letjele su s kraja na kraj zemlje.
A ja sad pripovijedam priče
o snažnim i zanimljivim ženama koje uzbudljivo žive.
Radila sam to već s pet godina.
Ako Kerry Washington u Skandalu nije crna Barbie,
sa svim modnim detaljima i toaletama,
onda ne znam tko jest.
Zovu me Byronique Barbie.
Ja sam samoprozvana crna barbika.
Istetovirala sam to na prstu: „Barbie”.
Imam cijelu garderobu, naušnice.
Ne znam koja je koja, ali na jednoj piše „Byronique”, a na drugoj „Barbie”.
Ja crnu Barbie utjelovljujem u vlastitom stilu
zato što sam pustolovnog duha,
bavila sam se raznim profesijama.
Dvaput sam skakala padobranom. Plivala sam s morskim psima na Havajima.
Vozila sam vodeni skuter, isprobala parasailing.
Dugo sam imala osjećaj da se to smatra nečim namijenjenim samo bjelkinjama.
Taj avanturistički duh, uzbudljive aktivnosti, različiti interesi.
Ali sad vidim da isto to može i crna Barbie,
a meni je to važno i trudim se i sama biti takva.
Ako si ženska s kičmom, to podrazumijeva velik pritisak i stres.
Ali uhvatiti se ukoštac s onim što ti život nosi, a da okom ne trepneš,
mislim da crna Barbie upravo to utjelovljuje.
Sposobnost da podneseš pritisak i stres,
a da i dalje ostaneš simpatična, fina, sabrana.
Da budeš ono što jesi
i da iskoristiš svaki dan i svaki trenutak.
Znači, vama je ona nadahnuće.
Jest.
Svaki se dan zapitam:
„Što bi crna Barbie učinila u ovoj situaciji?”
Svake godine United Negro College Fund održava priredbu.
A željeli su proslaviti tridesetu godišnjicu crne Barbie.
Nisam znala da će angažirati Stacey povodom 30. godišnjice.
Došla sam na proslavu i doznala da je dizajn radila ona.
Oduševila sam se zato što je ona bila idealan izbor.
Ovo je prva crna Barbie
koju sam dizajnirala povodom 30. godišnjice crne barbike.
Ovo je moja obrada lutke iz 1980.
Malo sam je osvježila jer sam mislila da će obje prodavati na dražbi.
Ali izabrali su samo jednu.
Nadahnuće su mi bili prorezi na originalnom kombinezonu.
Malo je seksepilnija,
pa je zato prorez sprijeda.
A umjesto kratkog kombinezona,
kreirala sam duži kombinezon s prorezima na nogavicama.
A onda sam dodala i nakit od štrasa.
Ovo je moja barbika Chandra So In Style,
tamnije boje kože.
OSIM ŠTO JE NA DRAŽBI PRODANA JEDINA LUTKA IZRAĐENA POVODOM 30. GODIŠNJICE,
MATTEL JE CRNU BARBIE PONOVNO PUSTIO U PRODAJU 2010.
ČETRDESETA GODIŠNJICA CRNE BARBIE
Mislila sam da će to biti obična priča o glupim lutkama,
ali nešto me u priči o crnoj Barbie dirnulo u živac.
Počela sam simpatizirati lutku, ljudi moji.
S njom, mojom tetom, Kitty i Stacey osjećam povezanost
koju ne mogu opisati riječima.
Nakon što sam čula kako je zastupljenost moguće uspješno ostvariti,
preplavila me velika radost.
Baš sam znatiželjna
da vidim tko će crnu Barbie dizajnirati 2020., povodom 40. godišnjice.
Jesu li vam javili išta o proslavi 40. rođendana crne Barbie?
A to je…
-Sljedeće godine. -Da.
Nisam ništa čula
o proslavi četrdesete godišnjice crne Barbie.
To bi bilo divno.
Nazovite. Baš bih voljela proslaviti s vama.
Hoće li se tradicija nastaviti?
Očito…
Neće.
Bill je čovjek koji je odrastao uz Barbie.
Barbie je okosnica cijele njegove karijere.
Mislim da sam desetak godina surađivala s njim.
Zovem se Bill Greening.
Glavni sam dizajner linije Barbie Signature.
Za Mattel radim već 25 godina.
Kao dijete sam se igrao barbikom.
Mnoge moje lutke Kittyno su djelo.
Sa sestričnom sam se stalno igrao barbikama, a mnoge je dizajnirala Kitty.
Igrali smo se s Pretty Changes, crnom Barbie.
Igrali smo se s Pink and Pretty.
I zato je Kitty uvelike oblikovala moj odnos prema Barbie u djetinjstvu.
Razmišljao sam o njezinoj originalnoj lutki
i o tome kako bismo zadržali elemente koje Kitty voli.
Dao sam sve od sebe da ih uvežem u cjelinu,
ali u modernom duhu, da se tako izrazim.
-I to si fenomenalno uspio. -Hvala.
Kad je Kitty dala svoj blagoslov, bio sam sav…
Najbolji mogući kompliment.
Želio sam odati počast Kittynom nasljeđu.
Željela bih naglasiti još nešto.
Što se dizajnerske perspektive tiče,
teško je pronaći dizajnere kojima su lutke u fokusu interesa.
U dizajnerskom timu trenutačno nemamo crnog dizajnera.
Znam da je to jako važno u smislu vodstva.
Ovime se otvara prilika
mnogim crnim djevojčicama,
crnim dječacima,
da se zaista usredotoče
na to kako će reproducirati crnu Barbie.
Nadam se da će se neka buduća Kitty, buduća Stacey, neki drugi Stephen pojaviti
i udariti svoj pečat.
Crne su lutke zanimljive
zato što kad ih izrađuju crnci,
u njima se odražava velika raznolikost.
Na vidjelo izađe čitavo mnoštvo različitih ideja.
Mnoštvo prikaza.
Mnoštvo različitih kreacija za njihove lutke.
Jako je to zanimljivo
zato što nećete naići na generičke lutke.
O tim se lutkama promišlja i u njih se ulaže velika kreativnost.
Ja sam Mason Williams.
Viši sam voditelj Odjela za raznolikost, jednakost i uključenost u Mattelu.
U industriji igračaka i videoigara radim 25 godina.
Iznimno sam ponosan dok govorim o Barbie.
Sviđa mi se što smo uprli prstom u mane kako bismo postigli veću raznolikost.
Morali smo uzeti u obzir percepciju tijela. To je bilo nužno.
U Mattelovim odjelima ima nekoliko crnih dizajnera,
ali nije to puno više nego dok je Kitty bila ondje.
Druge su tvrtke rasle,
ali naš rast nije bio eksponencijalan.
Naše su brojke stagnirale.
Pogledajmo sastav dizajnerskih odjela,
prije svega u cijeloj industriji igračaka.
Najmanje su zastupljeni crnci.
To nikog neće iznenaditi.
Nisi svjestan da nešto možeš postati ako to nikad nisi vidio.
Na Dane otvorenih vrata odlazim već valjda dvadeset godina.
A kad onamo odem, nosim natpis: „Mason, izrađivač igračaka”.
Uvijek to napišem, i dan danas, iako radim drugi posao.
Vjerujem da treba pokazati
kako postoji ekipa koja se time bavi.
Moramo razmišljati o tome kako ćemo ljude ranije uključiti.
U srednjoj školi. Ojačati partnerstvo s crnačkim sveučilištima.
Otvorenije pristupiti definiranju vještina,
obrazovnih kriterija.
Uložiti u široku bazu kandidata.
Ali u jednom trenutku moraš s riječi prijeći na djela.
To je ona važna komponenta.
A te su se teme predugo izbjegavale.
Ja sam Tasja Kirkwood iz Mattelovog Odjela za povratne korisničke informacije.
Cijeli dan razgovaram s djecom.
Iz posla koji ja obavljam proizlazi proces dizajna i razvoja,
a mislim da je za ovu temu to osobito važno.
Mislim da je baza kandidata važna.
Treba postići raznolikost, ali to se odnosi i na razmišljanje.
Razmišljamo i doživljavamo drukčije.
Sve treba prožeti tom raznolikošću u razmišljanju,
uvesti je u dizajn, razvoj, marketing ili strategiju;
to je iznimno važno.
Moramo naglasiti potentnost tih poslova
i utjecaj koji se njima može ostvariti.
Upravo se o tome i radi. Takav je efekt imala crna Barbie.
Pokazala je da su moguće razne karijere, a to moramo nastaviti i mi.
Da, može.
Pokrenimo te izbjegavane teme.
Sve je ovo ionako počelo pitanjem
postavljenim u mom razgovoru s tetom.
A eto dokle smo dogurali.
Od jedne crne Barbie
do svijeta crnih barbika
i do toga da sve više crnkinja postaju barbike.
Meni je to baš super!
Sjećam se kad sam dobila poruku da su nazvali iz Mattela i rekli:
„Htjeli bismo da Shonda bude Barbie. Bi li pristala?”
Nego što! To mi je bilo strašno uzbudljivo.
Nekako čarobno.
Doživjeti da te nazovu i kažu da će prema tebi napraviti Barbie,
to mi je bilo uzbudljivo.
Mogu sudjelovati u nečemu što za mene ima status legende,
ali iz drukčije perspektive jer su sad u to uključili i crnkinje.
Ovo je moja Barbie. Rasplakala sam se kad sam je ugledala.
Oduševljena sam ovom lutkom. To je moja Shonda.
Zovem je Glamurozna Shonda zato što je dotjerana.
Ovo je moja druga Barbie.
Ovo je balerina princeza
koju sam igrala u Disneyjevom Orašaru i četiri kraljevstva.
U postupku sam sudjelovala od početka do kraja.
Shondaland ima izvrsnu voditeljicu odjela za dizajn,
zove se Sandie Bailey.
Sandie je s Mattelom razgovarala o tome kako lutka treba izgledati.
Prenosila je to meni, a ja bih rekla: „Guza mi je premala.”
A ona bi to nekako lijepo upakirala.
Prvo smo im poslali fotografije za orijentaciju.
Shonda i ja smo zajedno izabrale otprilike pet do osam slika
na kojima se njoj sviđalo kakva joj je frizura, izraz lica i šminka,
i to iz vremenskog perioda na kojem se lutka trebala temeljiti.
Kad je već ljudi vide, htjela sam biti sigurna da prikazuje mene kakva jesam.
A ne neku idealiziranu, pročišćenu verziju.
Pazila sam da ima širok struk.
I pazila sam da ima poprsje kao i ja.
Na jednoj su obline naglašenije.
A guze im se razlikuju, to je sigurno.
Izabrali smo ovu.
Prikazivat će baš mene.
Sjećam se da u posljednjoj verziji lutke prsa nisu bila dovoljno velika.
Rekli su da je prekasno, a ja sam rekla: „Podstavite grudnjak.” I jesu.
Kao maloj su mi govorili da imam jake noge, shvaćate?
Te su mi noge pomogle da osvojim olimpijsko odličje
i zato sam htjela da moja Barbie ima snažne noge i da bude sportski tip.
I drugi put ću postati Barbie i to je fantastično.
Vratili su se i rekli:
„Želimo napraviti još jednu koja će bolje dočarati vaš posao.”
Htjela sam da izgleda poslovnije.
Mislim da je druga Barbie bila izvrsna prilika
da djevojke vide scenaristicu,
tamnoputu ženu na takvom položaju.
Uvijek kažem da moraš imati snagu kako bi imao neki san.
A tu snagu nemaš ako nešto nikad nisi vidio.
Svojim kćerima kupujem samo crne lutke.
Čak se trudim kupovati lutke koje imaju sličnu teksturu kose
zato da im budu bliskije.
Sad je to normalno. „Pa naravno da ima dreadse.”
„Naravno da ima afro-frizuru. Zašto ne bi?”
Imamo Barbie u invalidskim kolicima. To je divno.
Sve je to itekako potrebno.
U ovom našem današnjem svijetu.
Imam kćer, još je mala, ima sedam godina.
Simulirana dječja igra svodi se na stvaranje svijeta i zajednice.
Ona zato ima više lutaka
različite boje kože.
Želim da zna da osim nje na svijetu postoji još mnogo različitih ljudi,
imaju različite jezike i ideje,
različite perspektive.
Time se može promijeniti štošta u svijetu.
To može zvučati ambiciozno i sveobuhvatno,
ali istina je.
Djeca odmalena mogu učiti što znači uključenost.
Mogu učiti o raznolikosti. O različitim teksturama kose i o melaninu.
O svemu onome što,
ako vidiš samo lutke i barbike koje izgledaju isto kao ti,
tvoj um neće moći otvoreno prihvatiti.
Svi bijelci koje poznajem, a trebaju dobiti dijete,
oni znaju
da će od mene dobiti crnu lutku, knjigu koja govori o crnoj djeci.
Kao i moji prijatelji crnci.
Dosad su sve reakcije bile pozitivne.
Nitko nije pitao: „Što će mi ta crna lutka?” Djeca uživaju.
Ali koliki je put još pred nama?
Među barbikama sad vlada veća uključenost.
Zato mi se čini
da bi se mala Lagueria voljela igrati tim barbikama.
TREĆE POGLAVLJE: BUDUĆNOST CRNE BARBIE
Ali koliko se toga zapravo promijenilo?
Ja sam Amirah Saafir.
Predajem na Odsjeku za djecu i adolescente na sveučilištu Cal State u Fullertonu.
Zanima me kako kontekstualni čimbenici,
posebice u školskom kontekstu, utječu na percepciju crne djece o svojoj rasi.
Željeli smo ispitati djecu
i pokazati im ove današnje barbike zato da čujemo kako ih oni doživljavaju.
Nadahnuo nas je pokus s lutkama koji su proveli Clarkovi.
To nam je bila inspiracija, ali ne i predložak.
Svjesno smo željeli
izbjeći suprotstavljanje crnog i bijelog
i uvesti sve boje, oblike i veličine barbika.
Posljednji je dio razgovor sa stručnjacima
u kojem sudjeluju istraživači, specijalisti iz niza područja.
Cilj nam je steći sveobuhvatnu predodžbu o tome što sve to skupa znači.
Može?
Vidimo se na cilju
Recite mi koja vam je najljepša.
Mislim da je mi je najljepša…
Brooklyn.
Brooklyn je najljepša? Zašto?
STRUČNJAKINJA ZA ODNOSE
Zato što ima crnu kožu kao svi mi.
Pa da, ima crnu kožu kao mi.
Istina. Imaš pravo.
A isto tako ima jedinstveni dar da zna svirati gitaru.
Koja je tebi najljepša?
Ta je najljepša.
Zašto je ta Barbie tako lijepa?
-Zbog haljine. -Sviđa ti se haljina?
Je li ti zbog još nečega lijepa?
-Zbog cipela. -Aha.
Sviđa mi se njezina odjeća.
-I ima super frizuru. -Super ti je frizura.
Sviđa mi se majica i torbica.
Te krasne cipele. I frizura.
Kad govore o tome koja im je Barbie najdraža,
mnogi spominju haljine koje nose
ili cipele koje imaju,
a ne toliko boju kože.
Zanima me što vi kažete na to.
I kako to tumačite,
njihov doživljaj rase, koliko je istaknut pojam rase.
I je li im, kao djeci, rasa u prvom planu.
Ja radim u državnoj osnovnoj školi.
Kad spominju išta iole povezano s rasom,
ne izgovaraju tu riječ.
-Točno. -Nisam nikad čula da…
Nikad je nisam vidjela u nastavnom programu.
Više je to „etnicitet”, „kultura”.
A kad gledam snimke,
u njima spominju „kulturu”, „etnicitet”, „vjeru”.
Ono što ljude razlikuje.
Jeste li ikad čuli za nešto što se zove rasa?
-Nismo. -Ne?
-Ne. -Što znači rasa?
To je odlično pitanje.
Ta riječ race (eng. rasa, utrkivati se)… Jedna se Barbie voljela utrkivati.
U trčanju? Aha.
Kad s mamom, tatom i obitelji razgovarate o rasi,
koje riječi oni upotrijebe?
Odijelo ne čini čovjeka.
Što znači da odijelo ne čini čovjeka?
Neka bijela žena koja ti se ruga.
Ako kažem riječ „rasa”…
Što vam padne na pamet?
-Rasizam. -Na to pomislite?
Što je rasizam?
Kad te ljudi prosuđuju prema boji tvoje kože,
prema tvom izgledu i kulturi.
Ne znaju nužno za riječ „rasa”.
-Ali „rasizam” se brzo pojavio. -Da.
Što vam obitelj, mama i tata kažu o tome što ste crnci?
Da budem hrabra i uvijek za sebe mislim da sam lijepa crna kraljica.
Mama kaže da se trebam ponositi svojom crnom kožom,
a ako netko drugi tko nije crne kože pita: „Što znači ono Čarolija crne cure?”,
ja ću reći: „Ti to ne bi shvatio.”
Kažu da…
trebaš biti ono što jesi iako izgledaš drukčije.
Aha.
Zato što si čovjek kao svaki drugi.
Kažu da nije pošteno što su policajci zločesti prema nama
i da nas bacaju na zemlju zato što nismo ništa skrivili.
Iako se nisu koristili istim terminima kao mi odrasli,
poručili su da su svjesni rase.
Netko je rekao: „I životi crnaca su važni. Čarolija crne cure.”
Dakle, poručuju: „Znam ja za rasu.”
Ali trebamo ih naučiti jezik kojim će o tome razgovarati.
Stvar je u tome što im govore i što na nekim mjestima čuju,
ali to ne mora nužno poklapati s njihovim životom i percepcijom tuđega.
Ako su svi jednaki, a boja kože nije važna,
zašto onda policajci ubijaju crnce na ulici?
Kako Barbie može djeci pomoći da to shvate?
Je li Barbiena ili Mattelova odgovornost
da dublje promišljaju svoje postupke kako bi djeci pomogli da to razlikuju?
-Jest. -Mislite da jest?
Mislim da je to odgovornost cijelog društva.
Postoje razne mogućnosti…
kako Mattel može…
otvorenije pokazati
kojoj rasi, etničkoj skupini ili kulturi neka Barbie pripada.
Postoji li u Mattelu neki tim
koji se bavi time što različitost podrazumijeva i kako se očituje?
To bi bilo zanimljivo. To je baš…
Ako stvarno hoćemo promjenu, to ne može biti jedan čovjek.
To mora biti cijeli tim. Ciljano.
-Da. -To mora biti pravi tim.
Koja od ovih barbika izgleda kao vi?
-Misliš da ova Barbie izgleda kao ti? -Da.
Ova malo sliči meni
zato što ima smeđu kosu i oči.
Po čemu izgledaju kao ti?
Zato što nekad kosu volim podignuti s vrata.
-Lijepa je i ima dreadse, kao ja. -Pa da.
-Sliči tvojoj mami? -Da.
Po čemu još?
Nosi perike. Izgleda kao da zapravo nosi periku.
Nijedna barbika ne sliči meni.
Pa zapravo ni meni.
Za što smo mi kao roditelji odgovorni,
osim što im to pokazujemo?
Na kraju krajeva,
Barbie neće postići ništa što ti već nisi sam postigao.
To ovisi i o roditeljima i o Mattelu.
Ne želim Barbie natovariti posao
koji bismo mi kao društvo trebali obaviti
u rušenju predrasuda.
Ja krajnjim ciljem istinske raznolikosti, jednakosti i uključenosti smatram
rušenje nasilnih institucija, nasilnih struktura
nasilnih lutaka, lutkolikih svjetova,
a to sve postoji zbog dugotrajnog kolonijalističkog nasljeđa.
A dok se tog posla ne prihvatimo, sami sebi mažemo oči.
Moja kći ima pet godina i sad je nindža princeza
koja hoće ubijati dinje.
Ima hrpu barbika,
a ja se ponosim time što sve svoje barbike doživljava jednako.
A imamo ih u svim bojama,
raznih nijansi kože, frizura, tjelesne građe.
Ponosim se time.
A dok se igra s prijateljicama,
vidi se da je djeci sama igra privlačnija
od onog čime se konkretno igraju.
Kladio bih se da sad nađeš tridesetero djece i pitaš: „Kako izgleda Barbie?”,
dobio bi 26 različitih odgovora.
Što mislite, koja je prava Barbie?
Ova je prava Barbie?
Ova.
Zašto je to prava Barbie?
Zbog boje kože.
-Zato što je plavokosa. -Plavokosa?
To je prava Barbie, a ovu su napravili poslije.
Zato da barbike budu slične crnim curicama
i da se one ne moraju igrati bijelim barbikama.
Puno istražujem i gledam puno emisija o proizvodnji igračaka.
A ovo je prva Barbie koja se pojavila.
Kad odeš u trgovinu, prvo vidiš te barbike.
I u reklamama isto.
„Tko je prava Barbie?” To je bilo jedno od pitanja.
I uvijek su izabrali Miss Malibu, je li tako?
Ja iz tog iščitavam
da je Malibu pozicionirana kao fokus.
A sve ostale raspoređene su oko nje
i to je općeniti standard.
Klasična, Malibu, ona obična Barbie.
Taj ideal poruka je koju im posreduju
o tome što je normalno, što je idealno, čemu trebaju težiti.
Jasno im je
da su se crna Barbie, hispanoamerička ili azijska Barbie pojavile poslije.
Njih su dodali da se i mi identificiramo.
Društvena struktura moći gdje su crnci na dnu
djeci je jasno formulirana
iako oni ne barataju jezikom kojim bi to opisali.
Oni tu hijerarhiju prepoznaju čak i u igračkama kojima se igraju.
Da moram birati,
mislim da bih izabrala onu običnu Barbie
zato što prava Barbie ima svoju emisiju.
Mislim da je ovo originalna Barbie
zato što sam gledao seriju dok sam vani čekao.
A ona se prva pojavila.
Kad moja kći gleda TV serije,
crna Barbie nije glavni lik.
Ne upoznajemo crnu Barbie ni druge crnačke likove.
Ne upoznajemo njihovu obitelj, ne znamo ništa o njima.
Oni su sporedni.
Gotovo kao da je riječ o suvremenoj varijanti isključenosti
kakva je vladala dok nije bilo crne Barbie.
-Jeste li gledale filmove o Barbie? -Jesmo.
Koji film ste gledale?
Ja sam gledala onaj špijunski,
svemirski,
onaj obični.
Gledala sam stare videe o Barbie u kući iz snova.
Jesi?
Da, gledali smo film o Barbie.
O sirenskoj Barbie, bila je ista takva.
Ja sam Nachelle Jackson.
Ovo je moja kći Kayden.
Bok. Imam 14 godina.
-Prisiljavali su me da se igram lutkama. -Ma nismo.
Sjećam se
da smo pogledale nekoliko filmova o Barbie.
Otišle smo u Target kupiti novu barbiku.
Stajala sam nasred prolaza i rekla: „Dobro, evo Barbie.
Ovo je Barbie i crna je.”
Sjećam se kako je ona uporno tvrdila:
„To nije Barbie. Barbie nije crna.
Barbie je bijela.”
Mislim da u serije moraju uključiti više rasa.
Glavni lik je obično samo jedne rase.
Serija se pojavila tek kad sam bila starija,
imala sam devet ili deset godina.
Više mi se sviđala jer je imala crnački lik.
Zato nikad Barbie nisam doživljavala kao crnkinju.
Crnkinja je uvijek bila njezina prijateljica.
Kao Nikki, Christie ili tako netko.
Ja sam Aydrea Walden, scenaristica iz Los Angelesa.
Donekle sam poznavala Barbie Vlog prije nego što sam počela raditi.
Pozornost mi je privuklo nekoliko segmenata.
Poznavala sam Mattel.
Surađivala sam s njima na drugim serijama i već smo izgradili odličan odnos
kad su mi ponudili suradnju na projektu
koji bi se dotaknuo tema aktualnih 2020. godine.
BARBIEN VLOG O RASIZMU
Pozdrav svima.
Bok.
Pojavio se jedan ogromni pokret.
Milijuni ljudi diljem svijeta
ustali su protiv rasizma.
To su učinili zato što se prečesto i predugo događa
da se prema ljudima postupa nepošteno i da ponekad čak nastradaju
zbog boje svoje kože.
Rekli su da to žele uobličiti u Barbien vlog.
„Što bi poručila da imaš priliku?”
Možda se čini da živim normalno.
Ali ja i još mnogo crnaca zapravo se stalno moramo boriti protiv rasizma.
Uvijek me fasciniralo da dvoje ljudi može biti na istome mjestu,
a da ga dožive suprotno, ovisno tko su.
Tu sam temu željela.
Barbie i ja prodavale smo naljepnice na plaži.
Razišle smo se da vidimo koja će više prodati.
Dok sam hodala obalom, zaštitari su me triput zaustavili.
Molim?
Svašta su me ispitivali, a čak su nazvali i moju mamu.
Nisam ti rekla, ali zato sam prodala malo naljepnica.
Zaštitari su mislili da radim nešto loše, a radila sam isto što i ti.
Uzeli smo nekoliko istinitih priča o onome što se meni osobno dogodilo
i prilagodili ih dobi publike.
I inače tako radim.
Uzmem krupniji problem kakav imaju odrasli i prilagodim ga mladoj publici.
Kada to spomenem, ljudi obično traže izgovore.
Nešto u stilu: „Možda si trebala imati dozvolu za prodaju na plaži.”
Ali to su samo izgovori.
To su mi učinili jer sam crnkinja i zato su me pogrešno procijenili.
A tako ne procjenjuju bijelce kao što sam ja.
Dvije prijateljice razmjenjuju iskustva.
Svidjelo mi se što stvaramo predložak za razgovor dvoje ljudi
o nečemu što je objema neugodno.
To je neugodno i pripovijedati i slušati.
Mislim da je tim to odlično obavio.
Zadovoljna sam kako je ispalo.
Kako ono Dave Chappelle kaže?
„Što o tome misli Ja Rule?”
Kužiš?
Nije baš da ću se zapitati: „Što Barbie misli o rasizmu?”
Možda da…
Da čujemo Barbie.
Pa dobro.
Oho!
Mala bijela Barbie nam drži stranu. Super.
Super ako uspije.
Ako bijele djevojčice kojima je Barbie uzor
i koje žele biti poput nje,
ako obrate pozornost na to,
ako počnu upirati prstom u rasizam kad ga uoče oko sebe
i ako se zauzmu za svoje crne i hispanoameričke prijatelje
ili za bilo koga tko je drukčiji.
Njima bi ovo moglo pomoći zato što često toga nisu svjesne.
Mislim da je u tom videu nedostajao
neki konkretni savjet koji se može provesti u djelo.
To što si spreman slušati,
ne oboružava te alatima da se snađeš u situaciji
gdje tvoje prijateljice zadirkuju na nekom druženju.
Mrvicu sam tužna
zato što djeca ne mogu jednostavno biti djeca.
Ne znači da to nije potrebno zato što je stvarnost gruba i opipljiva,
a dohvati te dok si još premalen.
A ako ovaj spoj stvarnosti i mašte
može pridonijeti da naš svijet bude bolji
i manje podložan rasizmu i diskriminaciji,
onda je to divno i vrijedno truda.
Izvrsno je što su se osvrnuli na važan društveni problem.
Djeca koja takvo što možda nisu doživjela
mogu iz tih videa učiti jer možda o tome ne razgovaraju doma, i to je odlično.
Ali moja prva pomisao je bila:
„Kad uopće taj lik toliko govori u seriji?”
Ne govori.
Možda ubaci pokoju riječ, ali ona je sporedna, nema sumnje.
Napredak se postiže korak po korak, shvaćate?
Ne postiže se jednim skokom.
Uključenost se povećala.
U filmu Veliki grad, veliki snovi iz 2021. imamo Barbie Roberts, Malibu.
Upoznaje drugu Barbie Roberts iz Brooklyna.
-Ti si iz Brooklyna u New Yorku? -Ima li koji drugi?
U jednom je to bilo baš slatko.
Pojavila se bijela Barbie pa onda crna Barbie.
Dijele istu sobu u domu.
Soba je moja.
Na njoj piše moje ime. Ja sam Barbie.
Ali ja sam Barbie.
-Kako se prezivaš? -Roberts.
Imamo isto ime?!
To je bilo baš fora.
LJUBITELJICA CRNE BARBIE
Tamnoputa Barbie i bijela Barbie.
Ista lutka, samo u različitim izvedbama zbog boje kože.
Sad se otvorio Barbien multiverzum.
Vlada uvjerenje da je to progresivno
zbog činjenice
da se Brooklyn probila na ekran, shvaćate?
Nije bitno kako.
U tom je prostoru, dakle, to je progresivno.
Zanimljivo je što prihvaćamo
da se Brooklyn nadmeće
s nekim tko uopće nije dorastao tomu da stane s njom na pozornicu.
A mnoge crnkinje to doživljavaju svakodnevno.
Progresivno je što smo te zaposlili.
Netko može biti nesposoban,
a bijelac,
i to se doživljava kao ravnopravno…
Kovčeg se oteo s uzde.
…u ovom slučaju, crnkinji koja ima i previše kompetencija.
I ovaj put balet spašava stvar.
Smještene su u istu konkurenciju,
a to se tumači kao progresivno iako nije tako.
Vidjet ćemo se na cilju
Iako su bile izjednačene, za mene je to i dalje podilaženje.
Kako to da Mattel nije mogao lupiti šakom po stolu:
„Dobro, Brooklyn je kvalificirana, nadarena, ona će pobijediti.”
Neka djeca i dalje imaju dojam
da medijski sadržaji nisu podjednako uključivi.
Postavljala su se pitanja:
„Što bi se moralo dogoditi da netko od crnačkih likova,
netko od hispanoameričkih ili azijskih likova,
bude junakinja u svojoj priči?”
Da, upravo na tome i radimo.
Proširili smo se na Barbie Roberts… Barbie Roberts Brooklyn.
A to je velik korak.
S obzirom na uspjeh tog filma,
Brooklyn će dobiti vlastitu liniju.
Cijeli svemir za sebe.
Barbie Malibu joj je i dalje prijateljica,
ali izgradit ćemo svijet kojem je u centru Brooklyn.
Brooklynina linija dobit će seriju na Netflixu,
imat ćemo lutke,
a vjerojatno ćemo pojačati i interakciju na vlogovima.
Dakle, to se širi.
Roditelji danas i dalje žele
da crna Barbie ili tamnoputa Barbie bude glavni lik.
Dakle, i dalje je potrebno raditi na osnaživanju.
Kulturnom utjecaju.
Uključenost i zastupljenost se pojačava.
Morate prije svega imati na umu
da treba pogoditi tempo.
A dosljedni tempo koji je moguće provesti i koji će postići učinak na tržištu
vrijedi više od trenutka.
Ako se napredak ne događa onom brzinom kojom bih ja to volio,
kojom biste to voljeli vi ili netko drugi,
to nije važno zato što ja namjeravam na tome i dalje inzistirati.
A svaki pomak znači da ja radim svoj posao, da svi mi radimo svoj posao.
Neće biti tako uspješna.
-Zašto? -Zato što živimo…
-Ne želim to izgovoriti. -Reci.
Valjda zato što živimo u većinski bjelačkom svijetu.
A većina uspješnih ljudi koji ti padnu na pamet,
oni su bijelci.
A budući da je potražnja među bijelcima velika,
mislim da crna Barbie neće biti samostalan lik,
uz nju će se pojaviti bar neki bijeli lik.
Ne može biti samostalna.
Ja bih to voljela, ali mislim da neće biti tako uspješna.
Razočarana sam zato što…
Ona misli da sama za sebe neće postići takav uspjeh
samo zato što je crnkinja.
To su moja sestra i nećakinja.
Iznenadilo me njezino mišljenje.
Radimo li zaista što bismo trebali ako naša djeca i 2024. misle
da je svijet većinski bjelački?
Prevalili smo velik put u odnosu na prvo poglavlje,
kad nije bilo crnih lutaka.
Pa zar ne?
40 GODINA RADA
Reci mi kakva je ovo knjiga.
Posvećena je 70. godišnjici.
Naveli su jedan moj citat.
„Moje 44 godine u Mattelu bile su blagoslov. Bila sam presretna.”
To je bila istina.
Tu je negdje sigurno i Kitty.
-Što piše? -„Kitty Black Perkins.
Autorica prve crne Barbie i linije Holiday Barbie.
U mom je poslu najljepše
što se svaka curica oduševi kad čuje čime se bavim.”
Evo ga.
Da vidimo.
Kao što znamo, crna Barbie rođena je 1980.
-1982. -1980.
-Ali jesu li naveli crnu Barbie? -To ne piše.
-„Vodeći…” -„Pomičemo granice.”
Pomiču granice, ali crnu Barbie ne spomenu?
Ma znam.
Tužna sam što crnu Barbie nisu naveli među pomaknutim granicama.
-Nisu bome. -Ne.
Ali Holiday Barbie jesu.
Dok sam snimala ovaj film,
često sam pomislila na malu Lagueriju,
sramežljivu, tihu crnu djevojčicu iz Teksasa,
i koliko bi njoj nešto poput ovog dokumentarca značilo.
Da tako nešto vidi i poželi za sebe,
jer je kao i njezina teta htjela postavljati teška pitanja
i prokrčiti put budućim naraštajima.
A kao i Shondu, opterećivalo ju je što je na tom putu prva, ali nije odustala.
A kao i Misty, shvaćala je da je to doista neka vrsta prosvjeda
što u crnom tijelu poručuješ da si dio povijesti koja te nije uvijek uključivala.
A kao Kitty i Stacey, uočila je potrebu.
Uočila je potrebu da ispriča priču o crnoj Barbie.
Da je uvrsti u kronologiju zato što je crna Barbie važna.
I njezinu priču treba ispričati.
Kao što vidite,
dok sam radila na ovom filmu, shvatila sam da me inspirirao
pa sam se zapitala kako će inspirirati vas.
Zato su ovakvi filmovi važni.
Čuvaju tu baštinu.
Nimalo ne sumnjam da je crna Barbie utrla put.
Želim da svi znaju da je crna Barbie odraz moje ličnosti.
U tu sam lutku unijela sve ono što ja jesam.
Čini mi se da sam bar donekle uspjela razveseliti
svaku crnu djevojčicu koja se igrala lutkama koje sam dizajnirala.
Iskoristila sam svoju kreativnost,
a to je dar od Boga,
za nešto pozitivno.
Zahvalna sam na tom napretku i budućnosti koja očekuje Barbie.
Međutim, znam da te budućnosti ne bi bilo da nije crne Barbie.
Ponavljam, silno se ponosim crnkinjama
koje su upozoravale na ono što nam je važno
u prostoru gdje nas i prečesto ušutkavaju.
To je sigurno bilo strašno teško.
I zato se veselim, ali prvo moram odati priznanje onomu iz čega je sve proisteklo.
Itekako sam zahvalna na baštini koja je iz toga proizašla.
Dobro, da, više ne mrzim lutke.
Zapravo sam zahvalna što sam doznala za njihovu priču jer me to potaknulo
da istaknem kako su se crnkinje probijale i međusobno podržavale.
Te tri žene,
Kitty, Stacey i moja teta Beulah Mae Mitchell,
udružile su snage,
a kad nije bilo onog što su htjele, to su same stvorile.
Takve smo vam mi!
One su bile prve, ali vodile su računa o tome da ne budu zadnje
i sad su štafetu predale meni.
Dakle, i ja sam, baš kao i one, uočila potrebu,
okupila izvrsnu ekipu
i napokon od crne Barbie stvorila junakinju njezine vlastite priče.
2011. - 2024. 13 GODINA SNIMANJA CRNE BARBIE
CRNA BARBIE
IZ MATTELA DODAJU I OVO:
„OD 2016. BARBIE JE NAJRAZNOLIKIJE ZASTUPLJENA LUTKA.
BARBIE ROBERTS BROOKLYN SUVODITELJICA JE U EMISIJI.
CRNIM STUDENTIMA OMOGUĆENO JE STAŽIRANJE.
NJIH TROJE DOBILO JE STALNI POSAO.
MATTEL OTVARA VRATA CRNIM DIZAJNERIMA S KOLEDŽA OTIS.
BILL I KITTY SURAĐUJU NA NOVOJ BARBIE KOJU JE DIZAJNIRALA KITTY.”
Razveselila sam se kad sam vidjela toliku raznolikost u studiju.
Davno, kad sam se počela baviti politikom,
takve raznolikosti nije bilo.
Nije bilo visažista koji su znali koju nijansu treba nanijeti na lice.
Nisam vidjela ljude za kamerom,
intervjue o ljudima tamne boje kože.
U industriji zabave štošta se promijenilo.
Uživam kad vas sve vidim. Uživam u ovoj raznolikosti.
Hvala vam na pozivu.
Biste li htjeli biti Barbie?
To su mi predložili u nekom trenutku, prije nekoliko godina.
Gdje je ona?
Karen viče: „Da!”
Da, voljela bih.
Mislim da to zaslužuje.
I mislim da je to još jedna poruka
našim mladim crnim ženama, milenijalkama.
One je zovu Teta,
a da vide nju ili njezino ime potpisano pod Barbie, to bi bilo divno.
-Recite nam tko ste vi. Snimamo vas. -Nisam to znala!
Ja sam Karen Waters, a ovo je moja majka.
-I ona bi trebala biti Barbie. -Bi.
-Jeste li čuli, Mattel? -Čujete?
Iz usta njezine kćeri na televiziji.
E pa jednog će se dana pojaviti
jedna Barbie u najboljim godinama.
Prijevod titlova: Sandra Mlađenović
POSVEĆENO MALOJ LAGUERIJI I DJETETU U SVIMA NAMA.