Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Kun mietin Barbieta, näen valkoisen nuken,
jolla on siniset silmät, vaaleat hiukset ja vaaleanpunaiset huulet.
Kokonaan vaaleanpunaisissa. Sellainen mielikuva minulla on.
Barbie on epärealistinen.
Muistan ajatelleeni,
että minusta pitäisi isona tulla Barbien kaltainen.
Että aikuisena pitäisi näyttää siltä. Mutta ei äitikään näyttänyt siltä.
Ihan roskaa siis.
Barbie ja Ken olivat valkoisia.
Hämmästyin nähdessäni mustia Barbieita.
Ajattelen, että musta Barbie syntyi,
koska joku musta oli töissä Mattelilla.
Hän nosti kätensä kokouksessa.
"Näkeekö kukaan aukkoja? Tämä ei käy. Kukaan ei näytä minulta."
Sitten Mattelin valkoiset sanoivat,
ettei se ollut tullut heille mieleenkään.
"Mutta kuka sellaisen ostaisi?"
Musta siihen: "Minä ja kaikki tuttuni ostaisimme."
Mattelin väki vastasi,
että vaaditaan jotain enemmän.
"Emme panosta johonkin, joka ei välttämättä myy."
Se musta työntekijä jankutti tuotteen arvosta.
Vihdoin tehtiin päätös.
Minun mielestäni siinä kävi niin.
Tiedätkö mitä?
Dokumentti on valmis.
Alkuperäinen musta Barbie on tosi tyylikäs.
Se afro on ihan täydellinen.
Huomasin mustan Barbien ja halusin sellaisen.
Ellei siinä lue Barbie, se ei ole sama asia.
Nuken nimeäminen Barbieksi oli viesti, että mustakin on kaunista.
Se edusti menestystä ja kauneutta.
Näin siinä mahdollisuuksia itseni suhteen.
"Hän on musta. Hän kaunis. Hän on dynamiittia."
MUSTA BARBIE
Vuonna 2011 muutin Losiin -
edistääkseni unelmaani tulla elokuvantekijäksi.
Asuin tätini luona, ja huoneeni oli täynnä nukkeja.
Inhoan nukkeja.
Tätini taas rakastaa niitä. Päätin selvittää, miksi.
Nimeni on Beulah Mae Mitchell. Olen kotoisin Fort Worthista, Texasista.
Olen syntynyt vuonna 1938. Toukokuun 15. päivä vuonna 1938.
Kansalaisoikeusliike syntyi 60-luvulla.
Näette, miten kauan elin sen keskellä.
Asiat olivat ihan toisin.
Pienenä tyttönä menin töihin valkoisten kotiin.
Laitoin heille ruokaa 13-vuotiaana.
Ensimmäiseltä luokalta yhdeksännelle olin mustien koulussa.
Siihen aikaan ei voinut äänestää. Tai piti olla rahaa äänestääkseen.
Minun nuoruudessani piti olla rahaa, jotta sai äänestää.
Luuletko, että koska vartuit sellaisena aikana,
sinusta mustien nukkejen näkeminen…
Oli aivan ihanaa nähdä mustia nukkeja.
Äitini rakasti nukkeja ja minä myös.
Rakastan muotia, nättejä nukkeja ja nättejä ihmisiä.
Ne olivat upeita.
Tein oman nuken hillopurkista.
Kiedoin narua sen ympärille, kampasin ja kiharsin hiuksia.
Meistä sellaiset nuket olivat hauskoja.
Vaikka saimme oikean nuken, pidimme silti hillopurkkinukeista.
Saimme kammata ja laittaa niiden hiuksia.
En muista omistaneeni mustaa nukkea pienenä tyttönä.
Etkö edes vauvanukkea?
En edes vauvanukkea.
Olen melko varma, että jouluna saimme valkoisia nukkeja.
Halusitko seitsemän vanhana mustaa nukkea? Tuliko…
Ei se tullut mieleenkään. Se oli vain nukke.
Nykyään minulla on enemmän mustia kuin valkoisia nukkeja.
Nykyään se ei ole mikään iso juttu. Sitä osataan odottaa.
Kun kuuntelin tätini puhuvan valkoisista nukeista,
ajattelin, että minäkin leikin valkoisilla nukeilla.
Vastahakoisesti tosin.
Mutta musta nukke ei tullut hänelle mieleenkään.
Tulikohan se mieleen pikku Laguerialle?
On hämmentävää katsoa yhteiskunnan peiliin näkemättä itseään.
Aika hassua.
Tädin ja minun välissä on sukupolvia,
mutta jaamme saman kokemuksen.
Nimeni on Maxine Waters.
Olen kongressiedustaja, ja olen kerännyt mustia nukkeja.
Minulla on 12 sisarusta.
Olimme köyhiä, joten meille annettiin leluja jouluisin.
Meidän piti mennä määrättyyn paikkaan,
josta köyhät saivat leluja.
Varmistin aina, että siskoni saivat nuken.
Minulla ei ollut niin väliä.
Oliko siellä mustia nukkeja?
Ei ollut. Ainoastaan valkoisia.
Ei sellaista ajateltu siihen aikaan.
Mutta kun sain lisää tietoa -
itsestäni ja POC-taustaisista,
aloin ymmärtää, miten tärkeää oli saada musta nukke,
joka näytti samalta kuin minä.
Mustien nukkejen keräämisestä tuli meille tärkeää.
Pidimme niistä,
arvostimme niitä ja meillä oli niihin varaa, joten hankimme niitä.
Äitini rakastaa nukkeja.
Hänellä on kokoelma kaikenlaisia nukkeja.
Hänen lapsuudessaan ei ollut mustia nukkeja,
joten ne kiehtovat häntä.
Jos ei eläessään ole nähnyt omaa kuvaansa,
se on vaikuttava hetki naisena.
Moni paikka Yhdysvalloissa oli kieltänyt mustat nuket.
Ihmiset tekivät nukkeja tyynyistä tai täkeistä.
Kalikokankaasta tehdyt nuket edustivat mustia.
Karibialla oli kaksipäisiä nukkeja,
joiden toisessa päässä oli valkoinen nukke pitkässä mekossa,
ja kun mekon veti alas, paljastui musta nukke.
Muistan nähneeni mustia nukkeja, mutta ne olivat karikatyyrisiä.
Ymmärrätkö? -Ymmärrän.
Eivät ne mitään nättejä olleet.
Tiedämme, että nukkeja on olemassa vähintään siksi,
että Kenneth ja Mamie Clark tekivät tutkimuksen.
Tutkimuksessa mustilta lapsilta kysyttiin nukkemieltymyksiä.
Tutkimukseen tarvittiin mustia nukkeja.
1940: CLARKIEN NUKKETESTI
Laitoimme nuket pöydälle.
Kaksi valkoista ja kaksi ruskeaa nukkea.
Nuket olivat täysin samanlaisia väriä lukuun ottamatta.
Niillä ei ollut vaatteita, vain vaipat.
Kysyimme lapsilta yksinkertaisia kysymyksiä.
"Näytä valkoinen nukke."
"Näytä värillinen nukke."
Sitten kysyimme mielipiteitä.
"Näytä nukke, jolla haluaisit leikkiä."
"Näytä minulle hieno nukke."
"Näytä minulle huono nukke."
Siihen aikaan suurin osa mustista lapsista -
liitti positiiviset kuvaukset valkoiseen nukkeen -
ja negatiiviset kuvaukset ruskeaan nukkeen.
Sitten sanoin: "Näytä nukke, joka näyttää sinulta."
Jotkut lapset katsoivat minua kuin itse paholaista,
kun saatoin heidät ahdinkoon.
Silloin psykologit alkoivat ymmärtää,
millaista suurta vahinkoa -
rotuun perustuva syrjintä oli ihmisille aiheuttanut.
Se järisytti mustien yhteisöä.
Silloin ymmärrettiin,
että pienet mustat tytöt eivät pitäneet itseään kauniina.
He halusivat valkoisia nukkeja.
Tutkimuksen tulos oli -
koulujen rotuerottelusta päättäneille korkeimman oikeuden tuomareille,
ratkaiseva todiste, joka muutti monen kannan.
Eivät tilastot,
epätasa-arvoiset tukitoimet -
eikä koulujen välinpitämätön rakenne.
Mikään ei ollut yhtä vakuuttavaa kuin Clarkien testin tulos.
Sen seurauksena -
korkein oikeus päätti lopettaa koulujen rotuerottelun.
Vuonna 1953 muutin äidin kanssa Los Angelesiin.
Vuoden 1955 heinäkuussa siskoni meni naimisiin.
Hänen kälynsä oli töissä Mattelilla.
Hän kysyi, halusimmeko kesätöihin.
He palkkasivat opiskelijoita.
Olisi pitänyt olla 18-vuotias. Pyöristin ikäni ja pääsin töihin.
Tässä minä olen.
Pyöritän vieterilelua.
"Eleanor Ruiz kiinnittää ylä- ja alaosan Jackiin,
ja Beulah Mitchell pyöräyttää sitä."
Minua kutsuttiin pyörittäjäksi. Siitä maksettiin hieman enemmän.
Tässä olemme minä ja siskoni.
Aloitimme samana päivänä.
Tässä ovat Ruth ja Elliot Handler.
Olimme töissä alkuperäisillä omistajilla. He kutsuivat sitä perheyritykseksi.
Rakastimme Ruthia. Hän oli vahva nainen.
Ruth Handler kävi ulkomailla ja halusi tehdä nuken, jolla oli rinnat.
Olimme järkyttyneitä.
Olin ensimmäisellä tuotantolinjalla. Olin päässyt etenemään.
1955: BEULAH TÖIHIN MATTETILLE
1959: BARBIE SYNTYY
Barbie, oot kaunis
Barbie-nukkeni tuntuu ihan oikealta
Hän nimesi Barbien ja Kenin lastensa mukaan.
Muistan heidät. He olivat vähän minua nuorempia.
Ruth Handler on kirjoittanut tämän kirjan.
Kirjassaan hän kiittää minua.
Miten ystävystyit pomosi kanssa?
Hän oli aina miellyttävä.
Olin linjastolla, ja hän tuli katselemaan.
Olimme todella nopeita.
Hän kyseli, oliko meillä mitään ehdotuksia.
Hän kyseli kaikenlaista.
"Ostettaisiinko tätä nukkea paljon?"
"Miten tämän nuken saisi toimimaan?"
Hän arvosti mielipidettämme siinä missä toimistoväen,
koska me teimme leluja.
1960-luvun alussa aloimme kysellä mustan Barbien perään.
Ruth sanoi, että katsotaan.
Se, että Ruth Handleria pyydettiin -
lisäämään tuotantolinjalle musta Barbie,
oli vallankumouksellista.
Pidämme edeltäviä sukupolvia usein itsestäänselvyytenä.
Heidän ottamansa askeleet ovat monesti merkittäviä.
60-luvulla Mattel loi Barbielle mustia ystäviä.
Alkuperäinen Francie julkaistiin 1966.
Sitä markkinoitiin Barbien serkkuna.
Vuonna 1967 alettiin tarjota Francien mustaa versiota.
Christie tuli myyntiin vuonna 1968.
Olin ylpein Christie-nukestani.
Sen sanottiin olevan -
Barbien lapsenvahti ja paras ystävä.
Ei se voinut olla molempia. Bestis ehkä, muttei lapsenlikka.
Piirteet eivät olleet meidän.
Poskipäät, nenä, huulet, silmät…
Nukella oli tummempi iho, ja sen ajateltiin riittävän.
Sitten tuli Julia.
Julian esikuvana oli -
ensimmäinen afroamerikkalainen nainen TV-sarjan pääosassa.
Diahann Carroll.
Klinikka, rouva Baker tässä.
Diahann Carroll Julian roolissa oli ensimmäinen musta TV-pääosan esittäjä.
Se oli minulle tärkeää.
Olin aloittelemassa TV-uraa, ja rakastin häntä.
Julia Baker oli ihan paras.
Minulla oli Christie- ja Cara-nukkeja.
Minulla oli kolme Caraa.
Ne näyttivät samoilta mutta tekivät eri asioita.
En pitänyt Caraa ja Christietä erilaisina kuin Barbie.
Minulle ne olivat Barbieita.
Myöhemmin sain tietää, etteivät ne olleet Barbieita -
eikä niitä pidetty Barbieina.
Se oli mielenkiintoista.
1965: WATTSIN ROTUMELLAKAT
Wattsin rotumellakoita todistaneet Lou Smith ja Robert Hall -
halusivat kiinnittää huomiota köyhyyteen ja työttömyyteen -
Los Angelesin eteläosissa Wattsin asuinalueella.
He perustivat Operation Bootstrapin, joka tarjosi työllisyyskoulutusta.
Otamme mustat mukaan teknologiaan, johon he eivät ole kuuluneet.
Se on tehtävämme.
Osoitamme, että taitojaan voi käyttää muuallakin kuin kadunkulmissa.
Se on tehtävämme.
Bootstrap-operaation myötä syntyi useita yrityksiä.
Eräs menestyneimmistä oli Shindanan lelutehdas.
Isän mielestä mustat lapset kaipasivat positiivista minäkuvaa.
Hän päätti alkaa tehdä mustien näköisiä nukkeja.
Hän sai puhuttua Mattelin omistajilta Elliot ja Ruth Handlerilta -
200 000 dollaria lelutehtaan perustamiseen.
Lou Smith oli edellä aikaansa. Hän oli aktivisti.
Lelujen tuotanto oli hieno asia.
Sopimus Mattelin kanssa oli suuri saavutus.
Heille annettiin kaikkea.
Meiltä lähetettiin ihmisiä näyttämään, miten mustia nukkeja tehdään.
Mattelin väki esitteli heille käyttämiään tuotantomenetelmiä.
Shindanan lelutehtaan haluttiin menestyvän.
Tämä on Nancy-vauva.
Se syntyi vuonna 1968.
Nancya voi ostaa luonnollisella afrotukalla, jos sellaisen halusi.
Yhdellä versiolla oli lyhyet, kiharat hiukset.
Tämä on alkuperäinen asu.
Niillä oli autenttisemmat piirteet -
kuin Mattelin nukeilla.
Nukessa oli todenmukaisuutta.
Se on myös ainoa musta nukke,
joka on päässyt lelujen Hall of Fameen.
Tämä on Disco Wanda.
Sitä tehtiin 70-luvulla.
Shindana julkaisi oman versionsa muotinukesta.
Nukkejen mukana sai vihkosen.
Vihkosessa esitellään hoitaja-Wanda ja ballerina-Wanda.
Tässä on stuertti-Wanda. Nuket perustuivat oikeisiin ihmisiin.
Todellisiin mustiin naisiinko? -Niin.
Nukkejen malleina olivat paikalliset naiset työpaikkoineen.
He valitsivat ammatteja, jotka sopivat etenkin mustille tytöille.
Shindanan lelutehdas toi leluja kaikkien lasten saataville.
Lelut olivat suloisia. Niillä oli ihana leikkiä.
Siitä saatiin kiittää niitä,
jotka olivat töissä Shindanalla, ja niitä, jotka johtivat yritystä.
Koko työvoima oli Los Angelesin eteläosista.
99 % työntekijöistä saattoi tulla töihin jalan.
Vanhemmat ostivat nukkeja eivätkä olleet tehtaalla näkemässä,
mutta he ymmärsivät sen.
Shindanan lelutehtaasta tuli mustien lelujen suurin tuottaja -
70-luvulla ja 80-luvun alussa.
Se tavallaan todisti,
että oli olemassa vilkkaat markkinat -
ja että oli mahdollista valmistaa tuote,
jota haluttiin ja arvostettiin.
80-luvulle tultaessa -
isommat firmat alkoivat hamuta samoille markkinoille.
Shindanan lelutehdas suljettiin vuonna 1983.
Olin tehtaalla 14 vuotta.
Vuonna 1969 pääsin toimiston puolelle.
Sanoin aina itselleni,
että siellä tarvittiin tummaihoista.
Kuudennessa kerroksessa oli eräs musta ohjelmoija.
Minä olin toinen musta.
Pidän ihmisistä, ja minun kanssani tullaan toimeen.
Olen sellainen ihminen.
Mattel palkkasi mustan tytön, Kitty Blackin.
Hän oli opiskellut muotia.
Hän tuli suunnittelemaan vaatteita.
Hän oli ensimmäinen musta suunnittelijamme.
Olen Kitty Black Perkins.
Suunnittelin Mattelin ensimmäisen mustan Barbien.
Vastasin anonyymiin työtarjoukseen.
Kävin työhaastattelussa.
Lähdin sieltä ajatellen,
että tarvitsen sen työn enkä voi tehdä mitään muuta.
Minua pyydettiin tuomaan yksi asu.
Piti ottaa nukke, pukea se -
ja tuoda takaisin sekä kaavat että valmis vaate.
Minä toin kuusi asua yhden sijaan.
Beulah Mae loi perustan sille, että Kitty palkattiin.
Hän totutti ihmiset siihen,
että työpaikalla oli vahva ja pätevä musta nainen.
Se mahdollisti sen, että vahva, pätevä musta nainen pääsi suunnittelijaksi.
Sitä, olisiko Kittyä toivotettu tervetulleeksi ilman Beulahia,
on vaikea sanoa.
Tapasin Beulahin varmaan toisena päivänäni Mattelilla.
Olimme ylpeitä hänestä.
Hän ajoi urheiluautoa ja näytti mustalta Barbielta.
Meistä hän oli musta Barbie. Oikea musta Barbie.
Mitä kuuluu? -Kitty!
Näytät upealta. Miten voit?
On siunaus ja ilo olla täällä. -Selvä.
Kuulun EMP-kerhoon. -Mikä se on?
En Muista Paskaakaan.
Minäkin olen jäsen.
Olin Mattelilla 28 vuotta.
Koko sen ajan tunsin Beulahin.
Suoraan koulun penkiltä.
Barbien ensimmäinen musta suunnittelija.
Arvostan mustaa Barbieta muita Barbieita enemmän.
Hän teki loistavaa työtä.
Se oli minulle jännittävää aikaa.
Kaikki yrityksen mustat -
asemasta riippumatta, kaikki ne vähät työntekijät,
tulivat etsimään minua.
Minusta se oli todella mukavaa.
Nimeni on Shonda Rhimes.
Olen TV-tuottaja ja käsikirjoittaja.
Olen ensimmäinen nainen,
jonka kolme TV-sarjaa on saavuttanut sadan jakson rajapyykin.
Jonkun pitää olla ensimmäinen. Minusta se tuntui taakalta.
Ajattelin, että jos minä en onnistuisi, saisiko kukaan tilaisuutta?
Se tuntui tärkeältä. Otettaisiinko mustaa naista enää tuottamaan?
Nimeni on Misty Copeland. Olen ammattiballerina.
Olen ensimmäinen musta primaballerina -
American Ballet Theatren 80-vuotisessa historiassa.
Tapasin Susan Fales-Hillin, joka oli baletin johtokunnassa.
Hänestä tuli mentorini.
Hänen ansiostaan aloin ymmärtää,
miten tärkeää mustien naisten on yhdistää voimansa ja tukea toisiaan.
Nimeni on Ibtihaj Muhammad.
Olen olympiaurheilija.
Olen miekkailija ja Barbie.
Varttuessani olin ainoa afroamerikkalainen ja ainoa, joka käytti hijabia.
Miekkailussakin olin joskus ainoa tyttö.
Jo nuorena opin, ettei itseään saa vähätellä.
Ei saa pelätä ainoana olemista.
Se on protesti.
On protesti olla musta lavalla,
osana historiaa, joka ei sisällä meitä ja jota ei ole rakennettu meille.
Se paine kannusti minua jatkamaan.
Jo pelkkä lavalle astuminen -
saattoi muuttaa jonkun elämän.
Kun minusta tuli primaballerina,
ajattelin, että jos en onnistu,
milloin toinen musta saa saman tilaisuuden.
Olin hyvin päättäväinen. Minun oli pakko onnistua.
Hän oli ensimmäinen musta suunnittelijamme.
Muistan, miten Kitty kokosi meidät yhteen ja sanoi:
"Eikö nukelle pitäisi voida tehdä mustien piirteet?"
Sitä hän pohti.
Uskon, että syntyy vahinkoa,
kun POC-taustaiset pakotetaan leikkimään valkoisilla nukeilla.
Nimeni on Monica Bailey.
Olen kolmen lapsen äiti.
Asuin ensin Kalifornian Inglewoodissa ja sen jälkeen Arizonassa.
Kaupunki oli pieni.
Oli todella vaikeaa löytää paikkoja, joissa oli mustia.
Leikin enimmäkseen valkoisilla nukeilla.
Otin hiusvahaa, jota äiti laittoi hiuksiini.
Hieroin sitä nukkejen päänahkaan ja hiusjuuriin.
Yritin kammata hiuksista kähärät.
Yritin tehdä siitä näköiseni.
Vaikka se ei näyttänyt minulta, siten tunsin siihen enemmän yhteyttä.
Nukella oli siniset silmät, joten otin värikynän tai tussin -
ja väritin silmät ruskeiksi.
Minulla oli vain valkoisia Barbieita. Koin tarvetta näyttää samalta.
Mutta se,
että se oli normi,
sai minut ja muut mustat tytöt tuntemaan olomme riittämättömäksi.
Koin tarvetta näyttää samalta ja olla samanlainen.
Muistan sen. Menen nytkin kananlihalle.
Se oli todella…
Niin.
En odottanut tätä.
Muistan,
miten en tuntenut oloani kauniiksi.
Ihoni takia.
Ja hiustyyppini.
Ympärilläni oli erinäköisiä ihmisiä, jotka eivät hyväksyneet minua.
Se oli raskasta.
Se oli raskasta. Hyvin rankkaa.
Kaikki, mitä pidetään totena tai ei pidetä totena,
opitaan lapsena.
Jos Barbiet eivät vastaa todellisuutta,
mitä lapsille sanotaan? "Sinua ei ole olemassa."
Kun suunnittelin tämän nuken,
koin tarvetta sille,
että pieni musta tyttö saisi leikkiä nukella,
joka näyttäisi häneltä.
Halusin nuken kuvastavan mustaa naista kokonaisvaltaisesti.
Tavallisella Barbiella oli aina muhkea mekko.
Hiukset olivat aina pitkät.
Halusin nuken olevan Barbien täysi vastakohta.
Samoin Christien täysi vastakohta.
Suunnittelin vahvat värit, rohkeat korut, lyhyet hiukset -
ja kietaisuhameen, joka paljasti pintaa.
Eräs lempilaulajani oli Diana Ross.
Suunnittelemani vaatteet olivat sellaisia, joita Diana Ross saattaisi käyttää.
Hiussuunnittelijana oli Mellie Phillips.
Hän oli musta.
Suunnittelimme lyhyet hiukset.
Minulla oli siihen aikaan samanlainen tyyli.
Muotoilupuolella oli suunnittelija nimeltä Abol. Hän oli POC-taustainen.
Teimme huulista täyteläisemmät ja nenästä leveämmän.
Iho on hieman vaaleampi kuin tummin mahdollinen.
Kyse oli mieltymyksestä.
Minä pidin siitä väristä.
Tiesin, että musta Barbie oli erilainen.
En silti ymmärtänyt sen merkittävyyttä.
1980: MUSTA BARBIE ILMESTYY
BARBIEN JA MUSTAN BARBIEN VÄLILLÄ ON 21 VUOTTA
ENSIMMÄINEN MUSTA "BARBIE"
"HALUSIN SEN KUVASTAVAN MUSTAA KULTTUURIA"
"MUSTA BARBIE NOSTI MUSTIEN NUKKEJEN RIMAA"
Muistan edelleen sen ilon, jota tunsin,
kun näin mustan Barbien.
Alkuperäinen musta Barbie on tyylikäs. Se afro on ihan täydellinen.
Se oli valmis yöelämään. Punainen mekko oli mieletön.
Ihossa oli melaniinia. Se oli ruskea tyttö.
Milloin rakastuit mustaan Barbieen?
Kun sain sen käsiini.
Siinä lukee: "Hän on musta. Hän kaunis. Hän on dynamiittia."
Oli ylpeä hetki nähdä ensimmäinen musta Barbie.
Minulle edistysaskel oli se,
kun nuken nimeksi annettiin Barbie -
eikä Francie tai joku muu.
Se antoi mustan tytön olla tarinan sankari.
Kaikissa mielikuvitusleikeissä Barbie on huomion keskipiste.
Tanssiaisten kaunotar.
Se, joka halutaan olla.
Ei kukaan halua olla kaunottaren paras ystävä.
Se tunnusti olemassaolomme.
Olemme olemassa, ja meitä arvostetaan.
Kun nimeksi annettiin Barbie…
Tehtiin selväksi, ettei se ole pelkkä muotinukke.
Sekin oli Barbie.
Se viestitti, että mustakin on kaunista.
Olen kiitollinen siitä, että olemme nyt osa perintöä.
Perheeni aikuiset keskustelivat siitä,
oliko se edistysaskel.
Näyttikö se nukelta, jonka haluaisi antaa perheenjäsenelle?
En haluaisi olla tyly, mutta kaikki riippuu hiuksista.
Pidimme fokusryhmähaastattelun.
Jotkut äidit kommentoivat sitä,
että hiukset olivat pitkien sijaan lyhyet -
ja mekko muhkean sijaan tyköistuva.
He eivät tienneet,
oliko se tarkoituksellinen valinta vai loukkaus.
Mattel kutsui -
paikalle lapsipsykologin keskustelemaan nukesta.
Tuntemukset olivat samoja kuin äideillä.
Mutta kun psykologille selvisi, että suunnittelija oli musta,
epäilykset haihtuivat.
Vei 21 vuotta,
ennen kuin musta muotinukke ansaitsi nimen Barbie.
Hitsi, sehän on vain nukke.
Suoraan sanoen en tiennyt mustasta Barbiesta -
ennen kuin tätini kertoi.
Se sai minut miettimään, tietävätkö muut mustasta Barbiesta.
Saanko nähdä sen? -Saat.
Tämä on yksi asuista.
Olen minä nähnyt sen.
Minusta se näytti ihan Diana Rossilta.
Olen nähnyt sen. Kiitos.
Iho on vaaleahko.
Kuin Foxy Brown.
Hyvin 70-lukumainen.
Söpö asu. Se paljastaa olkapäät.
Söpö. -Niin.
Tämäkö on heidän versionsa afrosta?
Tiesin siitä hädin tuskin. Muistan nähneeni kuvan.
Sitä en ainakaan tiennyt, että se oli ensimmäinen.
En tiedä, näinkö virallista ensimmäistä.
Ehkei sitä myyty kaupassani.
En nähnyt sitä kaupoissa.
Näin nelikymppisenä mietin, sekö oli koko ajan olemassa.
On kiva, että he loivat kuvan sen ajan mustasta naisesta.
Ainakin kaulasta ylöspäin.
En silti nähnyt sitä. Harmi, että se jäi minulta väliin.
Se herätti uuden kysymyksen.
Markkinoitiinko mustaa Barbieta?
En usko, että näin mainoksia.
Varmaan näin, koska katsoin piirrettyjä.
En silti muista nähneeni niitä.
Mainoksissa Barbie oli valkoinen.
Jos mustia Barbieita olisi markkinoitu kauniina ja suosittuina,
ne olisivat myyneet yhtä hyvin, elleivät paremmin,
kuin valkoinen Barbie.
Minulla taisi olla piraatti.
En tiedä, löysivätkö vanhempani…
Niitä oli vaikea saada.
Jos Mattel olisi tiennyt, miten hyvin se menestyisi,
olisi panostettu enemmän siihen,
että olisi luotu mustien Barbieiden maailma eikä vain yhtä nukkea.
MATTELIN VASTAUS KYSYMYKSEEN MUSTAN BARBIEN MARKKINOINNISTA:
"Mitä tulee mustan Barbien mainontaan,
löysin artikkelin, jonka mukaan nukkea mainostettiin hyvin vähän.
Niitä vähiä mainoksia, joita saattaa olla, en ole vielä löytänyt."
1968–1983: SHINDANAN LELUTEHDAS OLI TOIMINNASSA 15 VUOTTA
1985: BARBIE-NUKKEKOTI ILMESTYY
Minusta on kivaa kuulla tädistäni, Kittystä ja mustasta Barbiesta -
sekä jutella ihmisille mustista nukeista.
En yhtäkkiä ole nukkefani,
mutta alan oppia, etteivät ne ole tärkeitä vain tädille,
vaan myös ihan yleisesti.
Se sai minut miettimään pikku Lagueriaa -
ja sitä, miten leikimme siskoni kanssa.
Me panimme alushameita päähämme -
ja leikimme, että meillä oli pitkät, vaaleat hiukset.
Lapsina emme ymmärtäneet sen merkitystä.
Nyt minulla on enemmän ajattelemisen aihetta leikeistä -
ja siitä, mitä tarkoittaisi, jos olisi mustien Barbieiden maailma.
1991: SHANI-TUOTESARJA ILMESTYY
Shani on täällä!
Shani ystävineen.
Suunnittelin myös mustia nukkeja nimeltä Shani.
Se tuotesarja oli seurausta -
mustan Barbien menestyksestä.
Aloin kerätä Barbie-nukkeja collegessa.
Shani oli jotain aivan uutta.
Niitä oli Asha. Hänellä oli saman värinen iho kuin sinulla.
Sillä oli terävät piirteet.
Nichelle näyttää ihan Toosley-tädiltä, äitini serkulta.
Se oli tosi tumma.
Shani oli nätti ruskea tyttö. Se oli vallankumouksellista.
Kun nuket ilmestyivät,
New Yorkissa pidettiin valtava esittelytilaisuus.
Haluttiin nukkeja, joilla oli eri ihonvärejä -
kuten afroamerikkalaisillakin.
The Village Voice -lehdessä oli sivukaupalla juttua nukeista -
ja niiden merkityksestä.
Säästin artikkelin. Minulla on se tallessa.
Shanin kautta osallistumme etnisille markkinoille.
Sitä markkinoidaan laajalti.
Tällä hetkellä millään muulla afro- amerikkalaisella nukkesarjalla ei ole -
omia televisio- tai lehtimainoksia,
jotka saavat PR-huomiota ja rinnakkaistuotemainontaa.
Nimeni on Isis McKenzie Johnson.
Rakastuin mustaan Barbieen teini-ikäisenä.
Elämä Wattsissa LA:n eteläosissa oli rankkaa.
Ei ehtinyt keskittyä turhamaisuuteen, vaan piti selvitä.
Kun perheeni vihdoin muutti Rancho Cucamongaan,
siellä ei juuri ollut POC-taustaisia.
Minua haukuttiin neekeriksi ja suklaapatukaksi.
Minulle keksittiin vaikka mitä haukkumanimiä ulkonäköni takia.
Meikkini menee ihan pilalle.
TV:ssä ei ollut ketään, keneen samaistua.
En voinut paeta todellisuutta,
joka mollasi minua ulkonäköni takia.
Yleensä lapset pakenevat TV:n ääreen, mutta kaikki olivat valkoihoisia.
Kun vihdoin aloin nähdä mustia, he olivat aina köyhiä.
Kaikki muistutti siitä, ettei ahdinkoa koskaan pääse pakoon.
Kun musta Barbie ilmestyi,
se edusti menestystä ja kauneutta.
Näin siinä mahdollisuuksia itseni suhteen.
Pienet valkoiset tytöt näkivät mahdollisuuksia omissa Barbieissaan.
Kun minä katsoin niitä Barbieita,
sain muistutuksen, ettei minulla ole mahdollisuuksia, koska olen musta.
Kun musta Barbie ilmestyi, tajusin, että minullakin on mahdollisuuksia.
Ilkeilijät saavat potkia kiviä. Minulle musta Barbie oli tärkeä asia.
Olin luonut itselleni nimeä, joten sain tiimin,
jotta voisimme tehdä lisää nukkeja.
Olen Stacey McBride-Irby, entinen Barbie-suunnittelija.
Pienenä tyttönä rakastin nukeilla leikkimistä.
Barbie oli suosikkini.
Siksi halusin muotisuunnittelijaksi.
Los Angeles Timesissa oli artikkeli Kitty Black Perkinsistä.
Isä säästi jutun minulle,
koska halusi inspiroida ja voimaannuttaa minua.
Kun ryhdyin vaatealalle 90-luvun alkupuolella,
monikaan ei näyttänyt minulta.
Minulla ei ollut varasuunnitelmaa.
Otin esiin artikkelin Kitty Black Perkinsistä -
ja soitin hänelle.
Hei! -Hei!
Mitä kuuluu?
Kun tapasin Kittyn,
hänellä oli valkoinen housupuku ja valtava kiharapehko.
Ajattelin, että hän oli kuin -
enkeli/näyttelijätär/Barbie.
Hänellä oli avoauto, joten hiukset hulmusivat tuulessa.
Sinussa oli sitä jotakin.
Haastattelu meni hyvin. Sain tehtävän.
Minun piti mennä ostamaan Barbie-nukke -
ja suunnitella sille asu.
Kun istuimme juttelemassa -
hänen odotuksistaan ja tavoitteistaan,
Stacey veti esiin kansion.
Hän oli leikannut lehdistä artikkeleita minusta.
Hän esitti, että leike vain putosi.
Se putosikin. -Hetkinen.
Hän pudotti sen tarkoituksella, että näkisin sen.
Sen ansiosta sait paikan.
Hän oli hyvin kunnianhimoinen.
Hänellä oli paljon hyviä ajatuksia.
Palkkasin hänet.
1996: STACEY PALKATAAN
Muistan, kuinka Kitty esitteli minulle paikkoja.
Tapasin Mae-tätisi. Hän oli niin pirskahteleva.
Kitty esitteli minut.
Aina kun menin toimistorakennukseen,
hän kutsui minua pikku-Kittyksi.
En tiedä, tiesikö hän, että olin Stacey.
Minusta tuli vastaanottovirkailija vuonna 1989.
Lähdin vuonna 1999.
Tapasin ihmisiä kaikkialta maailmasta.
Parhaiten kommunikointi hoituu hymyilemällä.
Hän oli energinen.
Oli mukava nähdä toinen musta nainen -
Mattelin toimistorakennuksessa.
Opin leluteollisuudesta kaiken tarvittavan Kitty Black Perkinsiltä.
Palkkasin hänet suunnittelijaksi.
Palkkasin toisenkin mustan suunnittelijan, Thomas Quinnin.
Ohjasin heitä tekemään omaa juttuaan.
He olivat loistavia.
Noin kahden vuoden jälkeen -
minua pyydettiin erääseen toiseen Barbie-tiimiin.
Se oli pelottavaa, mutta olin innoissani.
Tunsin olevani valmis.
Se oli kuitenkin aivan eri maailma.
Minun piti pärjätä omillani.
Jäin eläkkeelle Mattelilta vuonna 2003.
Kun lähdin,
Stacey otti isomman roolin.
Se oli hienoa.
Etkö tiedä miksi?
2008: AKA-BARBIE ILMESTYY
Tahdoin olla AKA
Alpha Kappa Alpha
Tahdoin olla AKA
Eräs kollegani kertoi minulle AKA-nukesta.
Hän kysyi, haluaisinko suunnitella sen. Hän ei tiennyt sellaisesta mitään.
Sanoin, että tekisin sen mielelläni.
Alpha Kappa Alpha -sisarkunta perustettiin vuonna 1908.
Nukke juhlisti sen satavuotisjuhlaa.
Se oli keräilyesine.
Nämä ovat alkuperäisiä luonnoksia.
Yksi oli nykyajan jumalatar,
yksi liikenainen.
Tämä on menossa kreikkalaiseen gaalaan.
AKA-sisarkunta halusi kaikki kolme,
mutta saimme tehtyä vain yhden.
Nukkea etsittiin.
En ollut enää Mattelilla, mutta minulle soiteltiin.
Se oli loppuunmyyty.
Onko sinulla se?
On. Minulla kaikki Kamalaan liittyvä.
Se oli hankittava. Se oli iso juttu.
Suunnittelin nuken omillani.
Tein taustatutkimusta. Se tuntui hyvältä ja oli minulle tärkeää.
Silloin innostuin siitä, mitä voisi olla luvassa.
Silloin syntyi So In Style.
Hei, olen Sierra. Hän on äitini Stacey.
Sierra innoitti minua suunnittelemaan afroamerikkalaisen Barbie-tuotesarjan.
Halusin antaa hänelle nukkeja, jotka näyttävät häneltä,
jotka tavoittavat yhteisöni ja joihin he voivat samaistua.
Siihen aikaan tyttäreni ei leikkinyt Barbieilla.
Barbie-fanina en ymmärtänyt sitä.
Mattelin markkinointipuoli antoi meille idean,
ja suunnittelimme sen pohjalta.
Joskus pyydettiin myös musta nukke.
Kaikista ei tehty mustaa versiota.
Aina jälleenmyyjät eivät valinneet afroamerikkalaista nukkea.
Halusin luoda Barbie-tuotesarjan, josta myyjät eivät voisi kieltäytyä.
Isosisko ohjasi pikkusiskoaan -
matematiikan, musiikin, cheerleadingin, tieteen,
taiteen ja lehtialan pariin.
Halusin niiden olevan hauskoja -
mutta myös oppineita.
Mattelin afroamerikkalainen foorumi auttoi siinä.
Stephen suunnitteli logon.
David keksi So In Style- eli S.I.S.-nimen.
Pakkaussuunnittelija ja minä etsimme inspiraatiota shoppailemalla.
Sen takana oli kokonainen tiimi.
Se tuntui loistavalta.
Tyttäreni rakasti niitä nukkeja.
Tuntui hyvältä, kun luomani asia toi hänelle niin paljon iloa.
Äiti näki vaivaa varmistaakseen,
että siskoni ja minä näkisimme leluissa itsemme.
Hän osti meille vain mustia Barbieita.
Minulle tehtiin jo pienenä selväksi,
että meillä ei olisi yhtään valkoisia nukkeja.
Lapsena tein nukeilleni omat hijabit.
Etenkin jos leikin autoilla.
Eihän Corvetteen mennä ilman hijabia. Tukka menee sekaisin.
Ne eivät olleet nukkeja, vaan edustivat sitä, miksi halusin tulla.
Ne olivat lääkäreitä ja asianajajia ja lensivät ympäri maata.
Nykyäänkin kerron tarinoita -
vahvoista naisista, jotka elävät jännittävää elämää.
Tein samaa viisivuotiaana.
Ellei Scandalin Kerry Washington ole musta Barbie hienoissa vaatteissaan,
en tiedä, mikä on.
Nimeni on Byronique Barbie.
Kutsun itseäni mustaksi Barbieksi.
Olen tatuoinut sen sormeeni.
Minulla on Barbie-vaatteita ja -korvakoruja.
Toisessa korviksessa lukee "Byronique" ja toisessa "Barbie".
Olen omalla tavallani musta Barbie.
Olen seikkailunhaluinen, ja urapolkuja riittää.
Olen hypännyt laskovarjolla kahdesti ja uinut haiden seassa.
Olen ajanut vesijetillä ja nousuvarjoliitoillut.
Pitkään ajattelin,
että vain valkoiset naiset voivat seikkailla ja elää erilaista elämää.
Nyt kun näen mustan Barbien tekevän samaa, se on minulle tärkeää.
Yritän ilmentää samaa.
Pomomuijana oloon liittyy paljon paineita ja stressiä.
Jos voi kulkea läpi elämän vaivattomasti…
Sitä musta Barbie mielestäni edustaa.
Se osaa käsitellä paineita ja stressiä -
ollen samaan aikaan söpö, hienostunut ja hallittu.
Pitää vain olla oma itsensä ja tehdä joka hetkestä elämisen arvoinen.
Barbie todella inspiroi sinua.
Todellakin.
Elän elämääni miettien,
mitä musta Barbie tekisi tässä tilanteessa.
Joka vuosi osallistuimme UNCF-järjestön tapahtumaan.
Mustan Barbien 30-vuotisjuhlaa haluttiin juhlistaa jotenkin.
En tiennyt, että Stacey suunnittelisi 30-vuotisjuhla-asun.
Palasin juhliin, ja sain tietää hänen tehneen sen.
Olin helpottunut. Hän oli paras henkilö siihen.
Tässä on ensimmäinen musta Barbie -
ja asu, jonka suunnittelin mustan Barbien 30-vuotisjuhlaksi.
Se on tulkintani vuoden 1980-nuken asusta.
Halusin sävähdyttää asua. Ajattelin, että molemmat huutokaupataan.
He päättivätkin tehdä vain yhden.
Sain inspiraatiota alkuperäisen asun aukoista.
Nukke on seksikkäämpi,
joten tein eteen halkion.
Lyhyen haalarin sijaan -
tein pitkän haalarin, jonka lahkeissa on halkiot.
Lisäsin asuun jalokiviä.
Barbie on So In Stylen Chandra,
jonka iho on tummempi.
AINUTLAATUINEN 30-VUOTISBARBIE HUUTOKAUPATTIIN,
JA MUSTA BARBIE TULI UUDELLEEN KAUPPOIHIN VUONNA 2010.
2020: MUSTAN BARBIEN 40-VUOTISJUHLAVERSIO
Luulin, että tästä tulisi vain tarina typeristä nukeista.
Mutta mustan Barbien tarinassa on jotain erilaista.
Samaistun nukkeen, kaverit.
Tunnen yhteyttä siihen, tätiini, Kittyyn ja Staceyyn tavalla,
jota en osaa kuvailla.
Kuullessani hienon tarinan representaation voimasta -
tulen todella iloiseksi.
Olen utelias kuulemaan,
kuka suunnittelee mustan Barbien 40-vuotisjuhlanuken vuonna 2020.
Oletko kuullut mitään mustan Barbien 40-vuotisjuhlasta?
Se on…
Ensi vuonna. -Niin.
En ole kuullut mitään -
mustan Barbien 40-vuotisjuhlasuunnitelmista.
Se olisi upeaa.
Soittakaa. Olisi kiva juhlia kanssanne.
Saako perintö jatkoa?
Luulisin…
Että ei.
Bill varttui Barbien kanssa.
Hän teki Barbiesta uransa.
Tein hänen kanssaan töitä kymmenisen vuotta.
Nimeni on Bill Greening.
Olen Barbie Signature -tuotesarjan pääsuunnittelija.
Olen ollut Mattelilla 25 vuotta.
Leikin Barbieilla lapsena. Monet niistä olivat Kittyn suunnittelemia.
Leikin niillä serkkuni kanssa.
Muistan leikkineeni Kittyn nukeilla.
Leikimme Pretty Changes-, Black Barbie- ja Pink and Pretty -nukeilla.
Kun mietin lapsuuden suhdettani Barbieen, Kitty on tärkeässä osassa.
Mietin hänen alkuperäistä nukkeaan -
ja miten voisimme säilyttää asiat, joista Kitty piti.
Yritin parhaani säilyttääkseni yhteyden -
mutta modernilla silauksella.
Teit upeaa työtä. -Kiitos.
Kun sain Kittyn siunauksen…
Se oli suurin mahdollinen kehu.
Halusin kunnioittaa Kittyn perintöä.
Haluan vielä mainita -
suunnittelijapuolesta…
On vaikea löytää suunnittelijoita, jotka erikoistuvat nukkeihin.
Meillä ei tällä hetkellä ole mustaa suunnittelijaa.
Tiedän, että se olisi johdolle tärkeää.
Tämä on mahdollisuus -
monille mustille tytöille ja pojille -
todella keskittyä -
mustan Barbien toisintoon.
Olen toiveikas,
että näemme vielä uuden Kittyn, Staceyn tai Stephenin.
Mustissa nukeissa kiehtoo se,
että kun ne ovat mustien tekemiä,
niissä on paljon monimuotoisuutta.
On todella paljon erilaisia ajatuksia.
Erilaisia ulkonäköjä.
Nukkeja luodaan niin erilaisilla tavoilla.
Se on kiehtovaa.
Ne eivät ole mitään tusinanukkeja.
Niihin on panostettu paljon.
Nimeni on Mason Williams.
Vastaan Mattelilla monimuotoisuudesta, yhdenvertaisuudesta ja osallisuudesta.
Olen ollut leluteollisuudessa 25 vuotta.
Puhun Barbiesta ylpeydellä.
Oli hienoa, että heikkoudet otettiin esiin ja vaadittiin lisää monimuotoisuutta.
Meidän piti miettiä kehokuvaa ja vastaavaa.
Mattelilla on muutama musta suunnittelija,
mutta ei kovin paljon enemmän kuin Kittyn aikoina.
Yritykset ovat kasvaneet, mutta työntekijöiden määrä ei.
Työntekijöiden määrä ei juuri ole kasvanut.
Kun tarkastellaan leluteollisuuden suunnitteluosastoja,
mustat ovat aliedustetuimpia.
Se tuskin on yllätys kenellekään.
Ei voi haluta sellaista, mitä ei ole koskaan nähnyt.
Olen käynyt uratapahtumissa 20 vuoden ajan.
Kirjoitan aina tittelikseni "leluntekijä".
Olen aina tehnyt niin ja teen yhä edelleen.
Haluan näyttää, että on tyyppejä, jotka tekevät tätä.
Ihmiset on saatava mukaan aiemmin.
Lukiotasolla. Pitää tehdä yhteistyötä HBCU-korkeakoulujen kanssa.
On suhtauduttava avoimemmin kykyihin ja koulutusvaatimuksiin.
On panostettava kykyreserviin.
Meidän on heittäydyttävä toimintaan.
Se on tärkeää.
Liian pitkään keskustelut tyssäsivät.
Olen Tasja Kirkwood. Vastaan Mattelin kansainvälisestä asiakasymmärryksestä.
Juttelen lapsille kaiket päivät.
Moni asia työnkuvassani ruokkii suunnittelu- ja kehitysprosessia.
Mielestäni se on tämän aiheen suhteen tärkeää.
Kykyreservi on erittäin tärkeä.
Monimuotoisuuden lisäksi kyse on ajatusten moninaisuudesta.
Jokaisella on erilaisia kokemuksia.
On tärkeää sisällyttää ajatusten moninaisuus kaikkeen -
suunnittelusta ja kehityksestä markkinointiin ja strategiaan.
Meidän pitää täsmentää, millaisia töitä on ja miten niillä voi vaikuttaa.
Siitähän tässä on kyse. Juuri niin musta Barbie teki.
Se näytti erilaisia uravaihtoehtoja. Meidän on tehtävä samoin.
Nyt pannaan hösseliksi.
Pannaan vauhtia tyssänneisiin keskusteluihin.
Kaikki sai alkunsa minun ja tätini välisestä keskustelusta.
Ja näin pitkälle on päästy.
Yhdestä mustasta Barbiesta mustien Barbien maailmaan -
ja siihen, että yhä useammista mustista naisista tehdään Barbieita.
Olen ihan täysillä mukana.
Muistan, kun Mattelilta otettiin yhteyttä ja kysyttiin,
haluaisiko Shonda Barbieksi.
Totta kai halusin. Se oli jännittävää. Se tuntui taianomaiselta.
Kun kuulee, että itsestä aiotaan tehdä Barbie…
Se oli jännittävää.
Sain olla osa jotain, joka on minulle erilaisella tavalla legendaarista,
koska nyt mustat naiset ovat osa sitä.
Tässä on Barbieni. Itkin vuolaasti nähdessäni sen ensi kertaa.
Rakastan tätä nukkea. Tässä on Shonda-nukke.
Sanon sitä glamour-Shondaksi. Se on tällätty.
Tämä on toinen Barbie-nukkeni.
Esitin ballerinaa Disneyn Pähkinänsärkijä ja neljä valtakuntaa -elokuvassa.
Olin täysillä mukana prosessissa.
Shondalandilla on upea suunnittelupäällikkö,
Sandie Bailey.
Sandie hoiti Mattelin kanssa keskustelut siitä, miltä nuken pitäisi näyttää.
Kerroin hänen kauttaan, että peppuni oli liian pieni.
Hän kertoi asiasta eteenpäin kauniisti.
Ensimmäiseksi lähetimme heille kuvia.
Shonda ja minä etsimme viidestä kahdeksaan kuvaa,
joissa hänellä oli oikeanlainen kampaus ja meikki siltä ajalta,
jolle nukke sijoittuisi.
Halusin nuken näyttävän oikeasti minulta.
En mitään täydellistä, siloteltua versiota.
Halusin lantiosta leveän.
Varmistin, että rintamus olisi samanlainen.
Toisella on enemmän tiimalasivartalo.
Peput ovat ihan erilaiset.
Päädyimme tähän.
Hän oikeasti kuvastaa minua.
Muistan, miten loppuvaiheessa povi ei ollut tarpeeksi iso.
Oli kuulemma myöhäistä, mutta käskin topata liivit. Niin tehtiin.
Minulle sanottiin lapsena, että jalkani olivat paksut.
Nämä jalat auttoivat voittamaan olympiamitalin.
Halusin Barbieni jalkojen olevan vahvat ja urheilulliset.
Saan toisen Barbien. Aivan mahtavaa.
He halusivat uuden Barbien, joka kuvastaisi työtäni paremmin.
Halusin siitä ammattimaisemman.
Toinen Barbie oli loistava tilaisuus -
näyttää nuorille tytöille käsikirjoittaja -
ja musta nainen sellaisessa asemassa.
Olen aina sanonut, että pitää voida unelmoida.
Ei voi unelmoida sellaisesta, mitä ei ole nähnyt.
Ostan tyttärilleni mustia nukkeja.
Yritän löytää sellaisia, joilla on samanlainen hiuslaatu.
Siten he voivat samaistua enemmän.
Nykyään se on normaalia. Totta kai on letit tai afro. Miksei olisi?
On pyörätuoli-Barbie. Loistojuttu.
Kaikki se on tarpeen maailmassa, jossa elämme.
Tyttäreni on seitsemänvuotias.
Mielikuvitusleikeissä luodaan yhteisöjä.
Hänellä on nukkeja, joilla on eri ihonvärejä.
Haluan hänen tietävän, että hänen lisäkseen on erilaisia ihmisiä,
joilla on eri äidinkieli sekä erilaisia ajatuksia ja näkökulmia.
Se voi muuttaa maailmaa monella tapaa.
Kuulostaa hurjalta ja korkealentoiselta, mutta se on totta.
Pienestä pitäen lapset oppivat osallisuudesta ja monimuotoisuudesta.
He oppivat eri hiuslaaduista ja ihonsävyistä.
Jos leikkii vain itsensä näköisillä nukeilla,
mieli ei avaudu muulle.
Aina kun valkoiset tuttuni saavat lapsen,
he tietävät,
että annan lahjaksi mustan nuken tai kirjan, jossa on mustia lapsia.
Samoin mustien ystävieni kanssa.
Toistaiseksi palaute on ollut hyvää.
Kukaan ei ole ihmetellyt mustaa nukkea. Lapset pitävät niistä.
Kuinka pitkä matka on jäljellä?
Barbiet ovat nykyään monipuolisempia.
Pikku Lagueria olisi toivon mukaan tykännyt leikkiä nykyajan Barbieilla.
Silti mietin, kuinka paljon oikeasti on muuttunut.
Nimeni on Amirah Saafir.
Olen lapsi- ja nuorisotutkimuksen professori Cal State Fullertonissa.
Minua kiinnostaa, miten kontekstuaaliset tekijät etenkin kouluissa -
vaikuttavat mustien lasten kokemuksiin.
Ideana oli näyttää lapsille nykyajan Barbieita -
ja kuulla mielipiteitä niistä.
Innoituksena toimi Clarkien nukketesti.
Se oli inspiraationa, mutta emme noudattaneet sitä tarkasti.
Emme halunneet pelkkää mustien ja valkoisten vastakkainasettelua,
vaan kuulla kaikista väreistä, muodoista ja ko'oista, joissa Barbieita nykyään saa.
Viimeisessä vaiheessa järjestimme paneelin,
jossa eri aiheiden asiantuntijat -
kertoivat näkemyksensä asiasta.
Onko valmista?
Nähdään maaliviivalla
Mikä nukke on sinusta nätein?
Minusta nätein on varmaan -
Brooklyn.
Brooklynko on nätein? -Joo.
Miksi?
Sillä on musta iho kuten meilläkin.
Niinpä onkin. Se on aivan totta.
Lisäksi se osaa soittaa kitaraa.
Mikä sinun mielestäsi on nätein?
Sekö?
Miksi juuri se Barbie on niin kaunis?
Mekon takia. -Tykkäätkö mekosta?
Tekeekö jokin muu siitä kauniin?
Kengät. -Kengätkö?
Sillä on ihanat vaatteet.
Ja ihanat hiukset. -Selvä.
Tykkään paidasta ja laukusta.
Ja hienoista kengistä ja tukasta.
Kun lapset kertoivat suosikki-Barbiestaan,
moni puhui vaatteista ja kengistä -
ja vähemmän ihonväristä.
Mitä mieltä olette siitä?
Mitä se tarkoittaa rodun ulkoisten ominaisuuksien suhteen?
Siitä, ovatko rotuasiat etualalla lasten mielissä.
Olen töissä alakoulussa.
Kun puhe on jostain ihmisryhmään liittyvästä,
rotu-sanaa ei käytetä.
En kuule sitä sanaa käytettävän.
En ole nähnyt sitä opetussuunnitelmassa.
Puhe on enemmänkin etnisyydestä ja kulttuurista.
Videoilla lapset puhuivat kulttuurista, etnisyydestä ja uskonnosta.
Oletteko kuulleet sellaisesta asiasta kuin rotu?
Ei. -Ettekö?
Ei. -Mitä se tarkoittaa?
Hyvä kysymys.
Minulle sanasta tulee mieleen, kun Barbiet juoksivat radalla.
Ratajuoksuko?
Kun juttelette äidin, isän ja perheen kanssa rodusta,
mitä sanoja he käyttävät?
Kirjaa ei saa tuomita kannen perusteella.
Mitä se oikein tarkoittaa?
Että Karen tekee pilkkaa.
Jos sanon sanan "rotu",
mitä tulee mieleen?
Rasismi. -Rasismiko?
Mitä rasismi on?
Kun muut tuomitsevat -
ihonvärin, ulkonäön ja kulttuurin perusteella.
"Rotu" ei sanana ole tuttu.
Rasismi sen sijaan on.
Mitä perhe, äiti ja isä ovat kertoneet mustana olemisesta?
Pitää olla reipas ja muistaa, että olen kaunis musta kuningatar.
Äidin mukaan pitää olla ylpeä mustasta ihosta.
Jos joku valkoinen kysyy, mitä on "black girl magic",
pitää vastata, että et sinä voi ymmärtää.
He sanovat,
että on okei olla oma itsensä, vaikka näyttäisi erilaiselta kuin muut.
On silti ihminen niin kuin kaikki muutkin.
He sanovat, että poliisit eivät saa olla ilkeitä -
ja painaa meitä maahan, koska emme ole tehneet mitään.
Vaikka he eivät käyttäneet aikuisten termejä,
he tietävät silti rotuasioista.
Puhuttiin Black Lives Matter -liikkeestä ja black girl magic -termistä.
Kyllä he tietävät.
Meidän on vain annettava heille oikeat sanat.
Heille kyllä kerrotaan asioista,
mutta sisältö ei välttämättä toteudu oikeassa elämässä.
Koska jos kaikki ovat samanarvoisia eikä ihonvärillä ole väliä,
miksi poliisit tappavat mustia miehiä?
Miten Barbie voi auttaa lapsia ymmärtämään tämän?
Onko Barbien tai Mattelin vastuulla olla tietoisempia tekemisistään -
ja auttaa lapsia ymmärtämään?
On. -Niinkö sinusta?
Minusta se on koko yhteiskunnan vastuulla.
On paljon tapoja, joilla Mattel voi -
tehdä selvemmäksi, mitä rotua, etnisyyttä tai kulttuuria Barbie edustaa.
Onko Mattelilla työryhmää,
joka keskittyisi siihen, mitä erilaisuus on ja miltä se näyttää?
Se olisi mielenkiintoista. Se on…
Muutos ei voi riippua yhdestä ihmisestä.
Tarvitaan tiimi ja tarkoituksenmukaisuutta.
Niin. -Tarvitaan oikea tiimi.
Mikä näistä Barbieista näyttää teiltä?
Tämäkö Barbie näyttää sinulta? -Niin.
Tuo näyttää vähän minulta.
Sillä on ruskeat hiukset ja silmät.
Miksi ne näyttävät sinulta?
Tykkään joskus laittaa hiukset tänne taakse.
Se on nätti, ja silläkin on letit. -Ahaa.
Tekeekö jokin muu siitä äitisi näköisen? Mikä?
Äiti käyttää peruukkia. Tälläkin näyttää olevan peruukki.
Mikään ei oikeastaan näytä minulta. -Eikä minulta.
Mikä on vanhempien ja meidän vastuu asioiden esiin tuomisen lisäksi?
Loppujen lopuksi -
Barbie ei tee mitään, mitä ei itse ole tehnyt.
Se koskee sekä vanhempia että Mattelia.
En halua panna Barbien kontolle työtä,
jota meidän pitäisi yhteiskuntana tehdä.
Minusta aito monimuotoisuus, yhdenvertaisuus ja osallisuus saavutetaan,
kun saadaan purettua väkivaltaiset instituutiot ja rakenteet -
sekä väkivaltaiset nuket ja nukkemaailmat,
jotka ovat olemassa kolonialismin takia.
Ennen kuin se on tehty, huijaamme vain itseämme.
Tyttäreni on viisivuotias.
Hän leikkii ninjaprinsessaa, joka nirhaa meloneita.
Hänellä on paljon Barbieita.
Olen ylpeä siitä, miten hän näkee kaikki samoin.
Meillä on kokonainen diaspora -
eri ihonvärejä, hiustyylejä ja vartalonmuotoja.
Olen ylpeä siitä.
Kun hän leikkii kavereidensa kanssa,
huomaan, miten lapset suuntautuvat itse leikkiin -
eivätkä niinkään leikkikaluihin.
Jos kysyisit nyt 30 lapselta, miltä Barbie näyttää,
saisit 26 eri vastausta.
Kuka näistä on oikea Barbie?
Tämäkö on oikea Barbie?
Tämäkö?
Mikä tekee tästä oikean?
Iho.
Sillä on vaaleat hiukset. -Niinkö?
Tuo on oikea Barbie, ja tuo on tehty jälkikäteen,
jotta mustien tyttöjen ei tarvitsisi leikkiä valkoisilla Barbieilla.
Olen tutkinut asioita, ja katson paljon leluohjelmia.
Tuo on ensimmäinen Barbie.
Kun menee kauppaan, tuo on ensimmäinen, jonka näkee.
Samoin mainoksissa.
Yksi kysymys oli, mikä on oikea Barbie.
Kaikki osoittivat Miss Malibua. Vai mitä?
Minulle se kertoo,
että Malibu on keskellä ja kaikki tapahtuu sen lähellä.
Se on eräänlainen standardi.
Klassinen Barbie, Malibu Barbie, tavallinen Barbie…
Se viestii ihanteesta, jota kaikkien pitäisi tavoitella.
Lapset tajuavat, että musta, latinalainen ja aasialainen Barbie tulivat myöhemmin.
Niiden avulla voimme nähdä itsemme.
Lapset ovat tietoisia valtarakenteesta, jossa mustat ovat alimmaisia,
vaikka heillä ei olisikaan kieltä kuvailla sitä.
He näkevät saman hierarkian jopa leikkikaluissaan.
Jos olisi pakko valita,
valitsisin tavallisen Barbien,
koska sillä on oma telkkariohjelma.
Minusta tuo on alkuperäinen Barbie.
Kun odotin tuolla, katselin TV-ohjelmaa.
Tuo oli eka, joka tuli kuvaan.
Tyttäreni katsomissa ohjelmissa musta Barbie ei ole päähenkilö.
Emme saa kuulla mustista hahmoista.
Emme saa tietää heidän perheistään tai mistään muustakaan.
Ne ovat sivuhahmoja.
Se on kuin nykyajan versio ajasta,
jolloin mustaa Barbie-nukkea ei ollut.
Oletteko nähneet Barbie-leffoja? -Joo.
Mitä elokuvia?
Vakoojaleffan, avaruusleffan ja tavallisen.
Katsoin ennen vanhoja Barbie Dreamhouse -jaksoja.
Niinkö?
Katsoimme Barbie-leffan.
Siinä oli tuon näköinen merenneito-Barbie.
Olen Nachelle Jackson.
Tässä on tyttäreni Kayden.
Hei. Olen 14-vuotias.
Minut pakotettiin leikkimään nukeilla.
Eikä pakotettu.
Muistan,
kun olimme katsoneet useita erilaisia Barbie-elokuvia.
Menimme ostamaan uutta Barbie-nukkea.
Muistan sanoneeni, että tässä on Barbie.
"Tässä on musta Barbie."
Hän sanoi hyvin tiukasti:
"Se ei ole Barbie. Barbie ei ole musta, vaan valkoinen."
Ohjelmissa pitäisi olla enemmän eri taustoja.
Yleensä päähenkilö on tietyn taustainen.
Ohjelma alkoi vasta, kun olin noin kymmenenvuotias.
Tykkäsin siitä, koska siinä oli musta hahmo.
Ehkä siksi en pidä Barbieta mustana.
Musta hahmo oli aina vain kaveri.
Joku Nikki, Christie tai vastaava.
Olen Aydrea Walden,
käsikirjoittaja Los Angelesista.
Barbie Vlog -sarja oli jossain määrin tuttu, ennen kuin tulin siihen mukaan.
Muutamia asioita oli tullut tietoisuuteeni.
Olin tehnyt töitä Mattelin muissa sarjoissa.
Minulla oli hyvä suhde heihin.
Minua pyydettiin mukaan -
puhumaan asioista, joita tapahtui vuonna 2020.
Heippa, kaikki. -Hei vain.
Meneillään on valtava liike.
Miljoonat ihmiset ympäri maailman taistelevat rasismia vastaan.
Usein ja pitkään ihmisiä on kohdeltu epäreilusti -
ja jopa satutettu ihonvärinsä takia.
He halusivat tehdä aiheesta vlogin.
Minulta kysyttiin, mitä minä haluaisin sanoa.
Elämäni saattaa näyttää hyvältä,
mutta tosiasiassa minä ja monet muut mustat -
kohtaamme rasismia jatkuvasti.
On kiehtovaa, miten kahdella ihmisellä voi olla hyvin erilaisia kokemuksia.
Siitä halusin puhua.
Barbiella ja minulla oli tarramyyntikilpailu rannalla.
Hajaannuimme selvittämään, kumpi myisi enemmän.
Vartija pysäytti minut kolmesti. -Mitä?
Minulta kyseltiin kamalasti. Jopa äidilleni soitettiin.
Sen takia myin niin vähän tarroja.
Vartijat luulivat minun tekevän pahojani, vaikka tein samaa kuin sinä.
Otimme muutamia tarinoita, joita on oikeasti tapahtunut minulle,
ja teimme niistä lapsiyleisölle sopivia.
Teen työssäni usein niin, että käytän aikuisten asioita -
ja muutan ne nuorelle yleisölle sopiviksi.
Yleensä kun kerron näistä asioista, ihmiset keksivät tekosyitä.
"Ehkä sinulla olisi pitänyt olla myyntilupa."
Ne ovat vain tekosyitä.
Niin tapahtui, koska olen musta ja ihmiset olettivat väärin.
Minun kaltaisistani valkoisista ei tehdä oletuksia.
Kaksi ystävää jakoi kokemuksiaan.
Minusta oli mukava näyttää keskustelu,
joka oli molemmille epämukava.
Tällaisesta on vaikea puhua ja kuulla.
Minusta siinä tehtiin upeaa työtä.
Olen tyytyväinen siihen.
Miten se Dave Chappellen vitsi meni? "Mitä Ja Rule ajattelee tästä?"
Tiedättekö?
Ei minua kiinnosta, mitä Barbie ajattelee rasismista.
Kuullaanpa Barbien mielipide.
Selvä.
Jopas.
Pikku Barbie on liittolainen. Upeaa.
Hyvä, jos se auttaa.
Jos pienet valkoiset tytöt, jotka ihailevat Barbieta -
ja haluavat olla kuin se…
Jos he kuuntelevat,
alkavat puuttua käynnissä olevaan rasismiin -
ja puolustaa mustia tai latinalaistaustaisia ystäviään -
tai ketä tahansa erilaista.
Se saattaa auttaa heitä huomaamaan asian. Usein he eivät huomaa.
Mielestäni videosta jäivät puuttumaan -
varsinaiset käytännönläheiset neuvot.
Pelkkä kuunteleva korva -
ei anna työkaluja puuttua tilanteeseen,
jossa kavereita kiusataan yökylässä.
Minua surettaa pikkiriikkisen se,
etteivät lapset saa olla lapsia.
Se ei tarkoita, etteikö tämä olisi tarpeen. Tämä on todellisuutta.
Sitä tapahtuu liian nuorena.
Jos todellisuuden ja mielikuvitusmaailman kohtaaminen -
auttaa tekemään maailmasta paremman paikan -
ja vähentämään rasismia ja syrjintää,
se on hienoa ja sen arvoista.
Minusta on hienoa, että he käsittelivät tärkeää asiaa.
Lapset, jotka eivät ole kokeneet sellaista, kuulevat siitä videoilla.
Ehkei niistä asioista puhuta kotona, joten hyvä.
Ensimmäinen ajatukseni kuitenkin oli, ettei hahmo yleensä edes ole äänessä.
Se sanoo pari sanaa, mutta on vain sivuhenkilö.
Edistystä tapahtuu pienin askelin.
Ei se onnistu yhdellä harppauksella.
Representaatiota on enemmän.
Suuri kaupunki, suuret unelmat -elokuvassa on Malibusta oleva Barbie Roberts.
Hän tapaa Brooklynista olevan Barbie Robertsin.
Oletko New Yorkin Brooklynista? -Onko muitakin?
Yksi kohta oli aika suloinen.
Valkoisella ja mustalla Barbiella oli sama asuntolahuone.
Tämä on minun huoneeni.
Siinä lukee minun nimeni. Minä olen Barbie.
Minäkin olen Barbie.
Mikä sukunimesi on? -Roberts.
Onko meillä sama nimi?
Oli hienoa, miten siinä oli -
tummahipiäinen Barbie ja valkoinen Barbie.
Sama nukke mutta eri ihonsävy.
Barbien multiversumi on avautunut.
Ajatus on, että tämä on edistyksellistä,
koska Brooklyn on päässyt valkokankaalle.
Ei väliä, miten.
Brooklyn on siellä, ja se on muka edistystä.
On tärkeä ymmärtää,
että Brooklyn kilpailee henkilön kanssa,
joka on täysin epäpätevä olemaan siellä.
Monet mustat naiset kokevat samaa päivittäin.
Pelkkää palkkaamista pidetään edistyksenä.
Valkoihoinen voi olla taitamaton,
ja sitä pidetään samanarvoisena…
Matkalaukku karkuteillä.
…kuin tässä tapauksessa ylipätevää mustaa naista.
Taas kerran baletti pelastaa päivän.
Ne kilpailevat samalla lavalla.
Sitä pidetään edistyksellisenä, vaikka niin ei ole.
Nähdään maaliviivalla
Heille tulee tasapeli, mutta minusta siinä suosittiin toista.
Miksei Mattel voinut päättää,
että Brooklyn on lahjakas ja että hän voittaa?
Joidenkin lasten mielestä ohjelmat eivät vieläkään ota kaikkia huomioon.
Oli puhetta siitä,
mitä vaatisi, että joku musta,
latinalaistaustainen tai aasialainen hahmo -
voisi olla oman tarinansa sankari.
Olemme menossa sitä kohti. Sitä teemme.
Meillä on nyt Barbie Roberts… Anteeksi, Barbie Roberts Brooklyn.
Se oli iso askel.
Elokuvan menestyksen ansiosta -
Brooklyn on saamassa oman tuotesarjan.
Kokonaisen universumin.
Brooklyn on yhä Barbie Malibun ystävä,
mutta rakennamme sen ympärille maailman.
Brooklyn saa oman Netflix-sarjan ja nukkeja.
Se saanee enemmän tilaa vlogeissa ja muussa. Maailma laajenee.
Nykyajan vanhemmat haluavat edelleen mustan Barbien olevan päähenkilö.
Kyse on voimaantumisesta ja kulttuurisesta vaikutuksesta.
Meillä on enemmän representaatiota.
Tärkeintä on taas muistaa,
että vauhdilla on väliä.
Tasainen vauhti, jota voi pitää yllä, on hetkeä tärkeämpää.
Jos edistystä ei tapahdu minun haluamassani tahdissa -
tai sinun tai kenen hyvänsä, se ei haittaa.
Jatkamme silti yrittämistä.
Jos homma liikkuu edes vähän, olemme tehneet työmme.
Siitä tuskin tulee yhtä menestynyt. -Miksi ei?
Koska elämme…
En halua sanoa sitä. -Sano vain.
Elämme valkovoittoisessa maailmassa.
Useimmat menestyneet ihmiset ovat -
valkoisia. Vai mitä?
Koska valkoisilla on niin paljon kysyntää,
en usko, että musta Barbie voi pärjätä yksin -
ilman jonkinlaista valkoista hahmoa.
Se ei pärjäisi yksin.
Haluaisin sitä, mutta ei se menestyisi yhtä hyvin.
Minusta on pettymys kuulla,
ettei hahmo hänen mielestään pärjäisi yksinään -
pelkästään ihonvärin takia.
He ovat siskoni ja siskontyttöni.
Oli yllätys kuulla hänen tuntonsa.
Teemmekö hyvää työtä, kun vuonna 2024 lapset ajattelevat,
että maailma on valkovoittoinen?
Olemme päässeet tosi pitkälle ensimmäisestä luvusta -
ja mustien nukkejen puuttumisesta.
Vai mitä?
BEULAH MAE MITCHELL 40 TYÖVUOTTA
Kerro, mitä tässä kirjassa tapahtuu.
70-vuotisjuhlakirja.
Täällä on minun sitaattini.
"Oli siunaus olla 44 vuotta Mattelilla." Se on totta.
Kitty on täällä jossain. Mitä…
"Kitty Black Perkins, ensimmäisen mustan Barbien ja Holiday Barbien luoja."
"Parasta työssäni on, että pikkutytöt rakastavat minua -
kuullessaan, mitä teen työkseni."
Tässä se on.
Katsotaanpa.
Vuonna 1980, kuten tiedämme, musta Barbie syntyi.
82. -1980.
Onko musta Barbie siellä? -Ei tässä sanota.
"Maailmanmestaruus…" -"Rikkoi rajoja…"
Rajoja rikotaan, mutta mustaa Barbieta ei mainita.
Niinpä.
Surullista, ettei musta Barbie päässyt mukaan.
Ei niin. -Ei.
Holiday Barbie on mukana.
Dokumenttia tehdessäni mietin usein pikku Lagueriaa.
Ujoa, hiljaista mustaa tyttöä Texasista -
ja sitä, mitä tällainen dokumentti olisi merkinnyt hänelle.
Nähtyään sen hän olisi halunnut osaksi sitä,
koska tätinsä tavoin hän halusi kysyä vaikeita kysymyksiä -
ja luoda pohjaa tuleville sukupolville.
Shondan tavoin hän piti ensimmäisenä olemista taakkana, mutta teki sen silti.
Mistyn tavoin hän ymmärsi,
että on todellakin protesti olla musta -
ja sanoa olevansa osa historiaa, johon ei aina sisälly.
Kittyn ja Staceyn tavoin hän näki tarpeen.
Hän näki tarpeen kertoa mustan Barbien tarinan.
Panna sen aikajanalle.
Musta Barbie on tärkeä.
Sen tarinalla on merkitystä.
Kuten näette,
tämän dokumentin tekeminen on inspiroinut minua.
Mietin, miten se voisi inspiroida sinua.
Siksi tällaiset dokumentit ovat tärkeitä.
Ne pitävät perinnön tallessa.
Ilman muuta musta Barbie tasoitti tietä.
Haluan kaikkien tietävän, että musta Barbie kuvastaa minua.
Luonteeni ja kaikki muu ovat läsnä tässä nukessa.
Koen, että olen voinut tuoda jonkinlaista iloa -
jokaiselle pikkutytölle, joka on leikkinyt nukeillani.
Olen käyttänyt Luojalta saamaani luovuutta -
positiivisella tavalla.
Olen kiitollisen kasvusta ja Barbien tulevaisuudesta.
Tiedän myös, ettei suunta olisi sama ilman mustaa Barbieta.
Olen taas kerran ylpeä mustista naisista,
jotka puuttuvat tärkeisiin asioihin -
paikoissa, joissa meidät usein vaiennetaan.
Se on takuulla hirveän vaikeaa.
Olen siis innoissani,
mutta sitä ennen on arvostettava sen syntyä.
Olen kiitollinen perinnöstä, joka siitä on luotu.
Okei, en enää inhoa nukkeja.
Oli hienoa kuulla niiden tarina.
Minulle oli ilo päästä kertomaan,
miten mustat naiset kapinoivat ja tukevat toisiaan.
Nämä kolme naista,
Kitty, Stacey ja tätini Beulah Mae Mitchell,
yhdistivät voimansa.
Kun he eivät nähneet haluamaansa, he tekivät sen.
Niin me vain teemme.
He olivat ensimmäisiä mutta varmistivat, etteivät olisi viimeisiä -
ojentamalla viestikapulan minulle.
Heidän laillaan näin tarpeen,
kokosin upean tiimin,
ja tein viimein mustasta Barbiesta oman tarinansa sankarin.
MATTEL PYYSI KERTOMAAN SEURAAVAN:
Barbie on markkinoiden monimuotoisin nukkesarja.
Barbie "Brooklyn" Roberts on jaetussa pääroolissa.
FLIP-ohjelma tarjoaa harjoittelupaikkoja mustille ja on poikinut työsuhteita.
Mattel tarjoaa mahdollisuuksia taidekoulun mustien järjestölle.
Bill ja Kitty suunnittelevat yhdessä uutta keräilynukkea.
On ilo tulla studioon ja nähdä näin paljon monimuotoisuutta.
Vuosia sitten, kun aloitin politiikassa,
en nähnyt tällaista.
Meikkitaiteilijat eivät osanneet valita oikeaa sävyä.
Kuvaajat tai haastattelijat eivät olleet POC-taustaisia.
Paljon on muuttunut viihdeteollisuudessa.
On ihana nähdä teidät. Rakastan tätä monimuotoisuutta.
Kiitos kutsusta.
Haluaisitko olla Barbie?
Luulen, että ajatus nousi esiin kerran monia vuosia sitten.
Missä hän on?
Karen sanoo: "Kyllä."
Se olisi hienoa.
Hän ansaitsisi sen.
Se olisi upea viesti nuorille mustille millenniaaleille.
Hänet tunnetaan Auntie Maxinena.
Olisi upeaa, jos hänestä tehtäisiin Barbie.
Esittele itsesi. Sinua kuvataan. -En tiennytkään.
Olen Karen Waters. Hän on äitini.
Ja hänestä pitäisi tehdä Barbie. -Niin pitäisi.
Kuuliko Mattel? -Suoraan tyttären suusta.
Jonain päivänä nähdään erittäin kypsään ikään ehtinyt Barbie.
PIKKU LAGUERIALLE JA SISÄISILLE LAPSILLEMME
Tekstitys: Saara Lindström