Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Moje matka věří, že sny odhalují budoucnost.
Chcete-li zničit noční můru, vyprávějte ji vodě.
Po mém zásnubním obřadu se mi zdálo o mešitě v Mazár-e Šaríf.
Lidé se modlili, normální život šel dál.
Najednou udeřil blesk.
Pekaři nosili chléb v rakvích.
Najednou z nebe začalo pršet kamení.
Když jsem se probudila, řekla jsem svůj sen dešti.
CHLÉB A RŮŽE
Poháněči velbloudů,
zpomal,
neseš mou duši.
Chytila mě za srdce
a pak si ho vzala.
Věno se odvíjí od toho, kolik si manžel může dovolit zaplatit.
Výše není právem šaría stanovena.
Po dvou letech lásky jsme se zasnoubili.
Na obřadu byl on v mužské části a já se ženami.
- Chceš ji a přijímáš ji? - Chci ji a přijímám ji.
14. SRPNA 2021: ZÁSNUBY ZAHRY A OMIDA
POZDĚJI VEČER
Pryč s Tálibánem!
Ať žije Afghánistán!
15. SRPNA 2021: TÁLIBÁN VSTUPUJE DO KÁBULU
Alláhu akbar!
- Natoč to! - Natáčím!
Jsou tu stovky vojenských jednotek islámské moci.
Obklíčily nás ze všech stran.
Je nás jen 12 žen.
Ale už se bráníme.
Říkala jsem, že natáčím, nevolej mi.
Nejde elektřina, že?
ZUBAŘKA
Tenhle generátor je rozbitý.
Až dosud Tálibán lékařky neobtěžoval.
Ale teď mi nařídili, abych z vývěsky na klinice sundala své jméno.
Doufám, že mi nezavřou ordinaci.
Kde mám roušku?
OSVĚDČENÍ
Pár dní pijte vodu o pokojové teplotě.
Pak přijďte znovu.
Koukej se do kamery.
Jsme tu od včerejška od šesti...
Podívám se, jak vypadám.
AKTIVISTKA
Čekáme na letišti od včera od šesti.
Zkoušeli jsme mnoho bran, ale neprošli jsme.
Kéž nám Bůh pomůže.
Bylo nás 30 nebo 40.
Půlka to vzdala a šla domů.
Druhá půlka zůstala silná.
Kéž nám Bůh pomůže.
Vy dva buďte opatrní!
Vy dva budete mít na co vzpomínat.
Jste ještě děti.
AKTIVISTKA
Rahela, Zohra, Farzána, Mína a já.
A tady muži. Sami...
Podívej se na mě, drahá Džamíl!
Stále čekáme.
Vyzkoušeli jsme všechny brány, ale neuspěli jsme.
Tohle je brána 1 a je tam narváno.
Bohužel používají slzný plyn.
Stále tu panuje velký chaos, neustálé výbuchy...
Zdravím deprimované a narušené město.
Kábul.
BÝVALÁ VLÁDNÍ ZAMĚSTNANKYNĚ
Minulý měsíc z mé kanceláře sundali afghánskou vlajku.
A donutili mě zůstat doma.
Naši demonstraci zastavili
úředníci ministerstva ctností a neřesti a jejich auta.
Zatímco mě tři Tálibánci surově bili,
zapletly se do toho ostatní dívky.
Křičela jsem na Tálibánce.
Teď jsme se všechny rozprchly v taxících.
ZUBNÍ KLINIKA MUDR. STOMATOLOG
Cedule je uvnitř.
ZAHRA MOHAMMADÍ STOMATOLOŽKA
Ať je obrácená do ulice.
Udělám vše, o co mě požádáte.
Svár musí být dost silný,
aby ho nepoškodil vítr a déšť.
Půjdu se připravit.
Co ještě potřebujete?
Nebojte se, za chvíli jsem zpátky.
Vraťte se, prosím, co nejdříve.
Práce, chleba, vzdělání.
Tálibán nařídil, aby ženy zůstaly doma.
Varovali nás, abychom neprotestovaly, jinak nás zatknou.
Ale my se umlčet nenecháme.
Plánujeme pozvednout hlas za ženy, které již uvěznili.
Co mám napsat?
Bolí mě ruka, nemůžu psát.
Osvoboďte dívky z opozice.
Počkat, důvod je...
Napíšeme „Zastavte zatýkání!“
Soudní spor je právem každého občana.
DR. ZAHRA MOHAMMADÍ TVŮRKYNĚ VAŠICH ÚSMĚVŮ
Když jdu s Omidem do nóbl restaurace a je tam prázdno...
říká, abychom předstírali, že jsme v Londýně.
Když vyjdeme ven, řekne, že jsme zpátky v Afghánistánu.
V těchto dnech je má jediná radost učit matku číst
a pomáhat bratrovi s učením.
- Zapsala sis to? - Ano.
V roce 2019 zveřejnil Washington Post
část tajných dokumentů o americké přítomnosti v Afghánistánu,
které se staly známými jako Afghanistan Papers.
Rozumíš tomu?
Netransparentní atmosféra
v Afghánistánu byla pro americké firmy nejlepší příležitostí,
jak převzít velkou část amerických finančních prostředků.
Fox News tomu říká mimořádné zisky.
- Co je to za slovo? - Píše se tam, že internet...
Internet se prodává v tisících obchodů ve Velké Británii.
Myslím, že se tam píše, že nic neroste rychleji než internet?
Tam by neměla být mezera. Začni znovu.
V ulicích buďte opatrné.
Protože Tálibán stále zatýká dívky.
Nic nezabralo.
Klepali jsme na všechny brány, ale nikdo neotevřel.
Nepřijali žádné dokumenty, které jsme jim předali.
Musíme zůstat. Musíme bojovat. Teď není jiná možnost.
Vzdělání, práce, svoboda!
Prosím, nebijte mě...
Dnešní demonstrace se zúčastnily ženy, ze své vůle...
ELIMINACE ŽEN = ELIMINACE LIDÍ
...aby protestovaly proti uzavření škol
a tomu, že se učitelé nevracejí do práce.
Na demonstraci bohužel došlo k násilí.
Přesto všechny ženy stojí při sobě.
Pryč s teroristy!
Dívky, které mají 12 tříd školy,
teď musí zůstat doma.
Snily o tom, že se stanou lékařkami, inženýrkami, učitelkami.
Že budou sloužit své vlasti.
Je tragické, že naše dívky trčí doma.
Měly sny!
MÁME PRÁVO NA VZDĚLÁNÍ A PRÁCI
Práce, chléb, vzdělání!
Pryč s chudobou a bídou!
Nepolitizujte vzdělání!
Prosím, já jsem novinář... Novinář!
Existuje tolik nespravedlivých omezení,
nemůžeme pořádně demonstrovat.
Od začátku naší mise
nás chtěli zastavit
s biči a holemi v rukou.
Jak vidíte, několik novinářů zbili.
Děvčata, pojďte tudy.
Okamžitě nastup do auta! Nastup si!
Mluví na tebe, nastup do auta!
Nenastoupím!
Ať nastoupí do auta!
- Odvezu tě na policii. - Kam?
Dobře, a co pak?
- Přišel jsi terorizovat ženy? - Řekl jsem mlč!
To jsi takovej drsňák?
Říkal jsem ti, ať mlčíš. Zabiju tě teď a tady!
Tak mě pojď zabít!
Nic mi neudělá!
Neuděláš!
Proč jste zavřeli univerzitu?
Zmlkni, nebo tě zabiju.
Tak mě zabij! Zavřeli jste univerzity a školy,
tak mě klidně zabijte!
Klid, klid.
Uklidněte se, je to rozkaz policejního šéfa.
Připadáte si mocní, když zatýkáte ženy?
Zoufale se snažíte získat nad námi moc.
Zatýkání protestujících žen Tálibánem v posledních týdnech...
Včera pochodovala ulicemi Kábulu skupina dívek,
v rukou držely transparenty, na kterých požadovaly pro ženy
práci a finanční nezávislost.
Veřejnost velmi znepokojuje
stav zatčených žen.
Jsem hrdá na dívky, které se účastní demonstrací.
Ale já se k nim nemohu připojit, matka mi to nedovolí.
Už jsem skoro hotová.
Kde mám boty?
Měla jsem je na sobě, jsou tady.
Dnes je tepleji, že?
Pojď si mě vyfotit, jak se doma nudím.
Rozhlížet se ze střechy
je smutné řešení mého stesku.
Jsem z téhle situace unavená.
Chybí mi všechno, co jsem měla.
Chybí mi výlety, na které jsme jezdili.
Nemáme právo pracovat.
Nemáme právo studovat.
Všechno mi vzali.
Příslušnicím stejného pohlaví,
mým spolubojovnicím, mým spolucestujícím.
V těchto dnech chodím jen na střechu a dolů do svého domova.
„Zatraceně špatná nálada a špatný rok a samota.
A jaro, které je utrpením, kde jsi beze mě?“
Vyfotíš mě?
Z mnoha důvodů jsem tu nemohla zůstat.
Bohužel musím odjet do Pákistánu.
Jakmile dorazím, začnu natáčet svůj život.
Vteřinu po vteřině.
Ať si historie pamatuje, že kdysi dávno
byla vůči afghánským ženám povolena taková krutost.
Před očima OSN.
Před organizacemi na ochranu lidských práv a celým světem.
Před zeměmi, které odsuzují bezcitnost
a volají po demokracii.
Afghánské ženy se staly obětí politiky.
Nemám jinou možnost než utéct.
Ahoj...
Zde jsou vidět pláně, pouště a rákosí.
Tohle je aktuální azyl, náš obytný prostor.
Tohle je budova, ve které žijeme.
Má 10-12 pokojů
a v každém pokoji je asi 3, 4, 5, 10 osob.
Na téhle straně byla spousta rákosí
a víc hadů a šakalů, než si dokážete představit.
V deset hodin večer začínají výt.
Poslední dva dny
to tu zapalují, aby tuto oblast zmenšili.
Tady, jak vidíte, vypalují rákosí,
aby zvířata zmizela.
Nemáme pračku, takže oblečení máme pořád špinavé.
Nemáme ani konvici na horkou vodu.
Nemáme televizi.
Jednu nám přivezli, ale byla zničená, tak ji vyhodili.
Nemáme lékaře.
Od rána si stěžuji,
ale nikdo nám nepomohl.
Strašně mě bolí zuby, mám hrozné bolesti.
- Dobrý den, jak se máte? - Mám se dobře, děkuji.
Všechno je teď tak drahé a všichni mají nízké příjmy.
Máte pravdu.
Někteří říkají, že bude válka,
jiní říkají, že nová vláda.
Každý předpovídá něco jiného.
- Nemá to konce. - Vůbec to nemá konec,
pro Hazáry to nemá konec.
Pouštění hudby v autě je nezákonné.
Žena nemůže jet sama taxíkem.
Moje matka se o mě pořád bojí,
ale já chci být aktivní,
chci být vidět.
Tak jsem šla rozdávat jídlo...
po boku svých přátel.
Madam, ještě vás nevolali, počkejte prosím.
Přijdete za mnou, až mě zavolají?
Ano, přijdu za vámi, jestli vás zavolají.
Kdo tam ještě je?
Sorája.
Vraťte se dozadu, zavolají vás.
Proč opouštíš zemi?
Jsme v ohrožení, ale ty roušku nosíš pořád.
Tak proč odjíždíš?
Bojím se, že jednoho dne zjistí,
že jsem v tvém týmu.
Což mě děsí.
Vzdělání je naše právo!
Místo bezpečí jste nám přinesli hrůzu.
Nechceme s vámi mít nic společného!
SVOBODA AFGHÁNISTÁNU
Tito protestující demonstrovali u ministerstva financí,
ale reportéři, kteří tam byli, aby o demonstraci informovali,
okusili krutost Islámského emirátu.
Jak vždy jsme přišli požadovat spravedlnost.
Chceme znovuotevření škol pro dívky
a Ministerstva pro ženské záležitosti.
Dnes však máme další cíl,
a to upozornit na hrozné ekonomické podmínky kolem nás.
- Paní Mohammadí? - Ano, zlato.
Jaké jídlo umíte nejlépe uvařit?
Mám tolik práce, že na vaření nemám čas.
Myslím například, které jídlo vaříte nejraději?
Nechci se chlubit, ale umím uvařit cokoli.
Ne každý je tak odvážný,
aby riskoval život bojem proti terorismu.
Bojujete, i když vám vyhrožují?
Ano, vyhrožovali mi.
Vzdali jsme se života v den, kdy jsme požadovali spravedlnost.
Za tuto zemi a její lid bychom obětovali život.
I když jsem neměla povolení od rodiny,
šla jsem a neohroženě se postavila novému režimu.
Požadovala jsem práva, která afghánské ženy nepožadují
ani po vlastních otcích nebo bratrech.
Afghánská žena je utlačována nejdřív doma,
svým otcem, bratrem a manželem.
Tohle jsou pákistánské ulice.
A toto jsou místní džogíové.
Tohle je rozlučkový večírek Rahely a Marjám.
Pojedou do Španělska
spolu se Sahar a Baktášem.
Na rozlučku
pozvaly všechny.
Děvčata, nebuďte na naší klinice hlučná,
máme omezení.
Co se děje? Co je to za hluk?
Chcete, aby nás objevili?
Kolik zaplatíte?
Kam si mám sednout? Nevejdu se tam.
Sedněte si po dvou.
Ta kamera je vaše?
Natáčejí dokument. Pro paní Sahru Mani.
Tak to je v pořádku.
Nebojte se.
Scházíme se tu všichni z různých aktivistických skupin.
Potkali jsme se po nástupu Tálibánu k moci,
když jsme protestovali proti novému režimu.
Do té doby jsme se neznali.
Spojil nás boj za naše práva.
Žena, která se zasloužila o to, že naše jméno používáme už mnoho let,
odvezla celou svou rodinu ze země
a nyní lobbuje za to, aby byl Tálibán oficiálně uznán.
Proč by měli Tálibán uznávat?
Tálibán je prý v Afghánistánu pravda,
kterou bychom měli tolerovat.
Někdo říká, že naše organizace je chaotická, ale opak je pravdou.
Je také různorodá. Máme tu básníky a spisovatele.
Dáváme všem možnost vyjádřit svůj názor na hesla,
na čas a místo protestů.
Také nosíme pestré oblečení, boty na podpatku a voníme se.
Volně dýcháme a bavíme se v parku.
Dámy, můžu?
SPISOVATELKA
Mluvila jsem s jednou ženou,
která říkala, že bychom si měli psát vlastní dějiny.
Velmi mě to oslovilo.
Chci vybudovat knihovnu,
podporovat ženy, aby se staly spisovatelkami
a psaly vlastní příběhy.
Podle mě ještě nejsme na celém světě plně známy.
Tentokrát musí všichni nejprve přijmout,
že tuto revoluci budou psát ženy.
Za druhé, že tato revoluce je revolucí občanskou.
Proč? Protože jiné revoluce, které se opíraly o moc,
zbraně, násilí, válečné štvaní a zabíjení lidí, nefungovaly.
Snažíme se připravit půdu pro občanskou revoluci.
Revoluci myšlenkovou, s jednotou naší mládeže
a vzájemným přijetím.
- Ahoj, jak se máš? - Vítej.
Máš se dobře?
Jsem moc ráda, že jsi tady.
Já taky.
Máš se dobře? Prosím, nevstávej.
Co se děje? Neseš hudbu?
Přísahám, že jsem si ji stáhla, ale zapomněla jsem ji vzít.
V afghánské společnosti plné omezení
jsou vždycky oběti ženy.
Nový režim se pokusil zrušit Šarífě povolení k sňatku,
protože měla práci.
Ptali se, proč pracuje.
Měli důvod, proč by neměla pracovat?
Určitě uvedli nějaký důvod?
Ženy by měly pracovat a studovat,
je špatné, aby existovaly jen pod hidžábem a trčely doma.
Všechno je teď naruby.
Její manžel řekl, že nepodá žádost o rozvod.
Že bude sedět doma,
dokud nebude mít vlasy bílé jako zuby.
Některé ženy budou čekat celou věčnost na muže,
kteří je opustí.
V Afghánistánu jsou ženy otrokyně.
Pračka je rozbitá, protože se moc používala.
Špinavé prádlo se hromadí už skoro dva měsíce.
Normálně bych si vyprala oblečení a pověsila ho dozadu, aby uschlo.
Je tam divoký pes,
který nás nejspíš sežere, když ho pustí.
A myslím, že na nás přijde řada
až za měsíc.
Počasí je příšerné, takže nemůžeme prát venku v ruce.
Je příliš chladno.
„Nedávno si někdo založil účet na Facebooku na moje jméno.
Ten falešný účet o mně zveřejňoval urážky
a používal moje osobní fotky,
které byly pořízeny na setkání naší skupiny.
Posledních pár dní jsem vyčerpaná.
Byla jsem zamlklá a neangažovala se.
Holky se usilovně snažily zjistit, kdo za účtem stojí, a nabourat se do něj.
Nakonec se jim to podařilo, ale podvodník si založil další účet
a použil fotky, které jsem pořídila s francouzskými reportéry.
Vyhrožovali mi.
Teď se bojím, co by se mohlo stát.
Že ty falešné účty
o mně budou vytvářet falešný obraz.
Jsem vděčná za každou ze svých sester,
která při mně stála a soucítila se mnou.“
BÝVALÁ UČITELKA
Nikdy nechci být od vás všech pryč, nikdy.
Mám doma Táliba.
Už jsem vám říkala, že u mě doma žije Tálib.
Můžu vám ukázat,
jak moc mě mlátí.
Ani ženy ve vězení nebyly bity tolik jako já.
Jsem jenom člověk, kolik toho ještě můžu vytrpět?
Přes den bojuju za svobodu a v noci mě bijí.
Volám po svobodě pro všechny ženy,
protože mě samotnou mučí.
Přinesli mou fotku do obchodu a řekli:
„S touhle ženou si musíme něco vyřídit.“
Neboj, to bude dobré. Jsi bojovnice.
Příští rok budeme prezidenty.
Mám přátele bojovníky.
Pro mě je na prvním místě Bůh a pak vy.
Sbohem, buď opatrná.
Chléb...
Svoboda...
Je to dobré. Zmizíme, necháme to takhle.
CHLÉB, PRÁCE, SVOBODA
Desítky žen protestovaly
v důsledku hospodářského kolapsu a následné chudoby.
Chtějí, aby Islámský emirát něco udělal
s jejich prací v politické správě,
aby měly přístup k ekonomickým aktivitám
a pokračovalo vzdělávání žen.
Dnešní demonstrace byla ve jménu naší bezmoci.
Ženy nesmějí pracovat
a vydělávat si...
Prostřel jsi stůl? Dal jsi na něj ubrus?
Umyli jste si ruce?
Situace je tak zoufalá, že mám pocit, že se musím přidat k holkám.
Vyplížím se ven proti vůli rodičů.
Jdeme nakoupit na noc Jaldy.
Všechny peníze jsme vybrali do klobouku.
Asi 100 dolarů, což je asi 20 afghánů.
- Co si chceš koupit? - Čtyři kila granátových jablek.
Je nás 35, takže jich vezmeme pět kilo.
Proklínám je, nemají žádné ořechy!
Co chceš koupit? Není tu moc na výběr.
Všichni jsme měli plány na noc Jaldy.
Vždycky jsme v noci Jaldy vzdávali velkou úctu.
Ale teď jsme všichni uprchlíci, roztroušení po celém světě.
ŠŤASTNOU NOC JALDY!
Nikdy je nenecháme jít, ty, které urazily islámský hidžáb.
ŽENY MAJÍ PRÁVO VOLIT A ZÍSKAT VZDĚLÁNÍ.
Když Tálibán rozbil zámek a otevřel dveře,
ta dívka rozbila sklo na balkón
a skočila.
Pomoc!
Tálibán je v mém domě a jsou tam moje sestry!
AKTIVISTKA
Nechceme otevřít dveře!
Jestli si chcete promluvit, přijďte zítra.
Dnes večer vás k těm dívkám nemůžeme pustit.
Neotevřeme!
Pomoc!
Nikdy neodpustíme těm...
které urazily hidžáb.
Považujeme je za prostitutky.
Vsadím se, že Tamanu natočí na video
a donutí ji říct, že to všechno bylo nedorozumění.
Máte pro mě nějaké léky proti bolesti?
#STŮJTE PŘI ŽENÁCH V AFGHÁNISTÁNU
Jsem ráda, že se konečně můžu zúčastnit
a zastupovat hlasy žen.
Mohla bys prosím napsat tyto věty?
Píšu „Postavte se za ženy“.
Drž ruku takhle.
Stojíme při ženách v Afghánistánu.
Řekněte to společně, ještě jednou.
Stojíme při ženách v Afghánistánu.
#STOJÍME PŘI ŽENÁCH V AFGHÁNISTÁNU
Mám napsat „kde je?“ nebo „kde jsou“?
KDE JE TAMANA A JEJÍ SESTRY?
Každá z nás zastupuje nás všechny.
Osvoboďte zajatkyně, zničte nevědomost.
Kde je Tamana a její sestra Parvana?
Sundejte si roušky, vyfotíme se.
Je tohle fotka?
Vyfotíme se.
NEBUĎTE HLOUPÍ, OSVOBOĎTE VĚZNĚNÉ ŽENY
Konečně jsme na řadě.
Přicházím a odcházím už několik dní, nikdy není ten správný čas.
Teď je s praním řada na mně.
Vyprala jsem si šaty a vyždímala je,
protože venku je hrozná zima.
Taky prší.
Vezmu si je do svého pokoje.
Zarífa Salangy se vrátila do Afghánistánu.
Říkala jsem vám, že některé ženy podporují Tálibán,
ale vy jste mi nevěřily.
Přijdeš k nám ještě někdy?
Dnes jdu do svého domu.
Kde mám bundu?
Zůstaň u nás, venku je to nebezpečné.
Protože Tálibán hledá aktivistky,
zůstanu jednu noc u sebe a další noc u vás.
Pak u Lejly.
Ahoj, zlato.
Milá Šahrazad, ahoj.
Zamkni dveře. Nikomu neotvírej.
Jestli se někdo zeptá na tvou tetu Zahru Mohammadí,
řekni, že ji neznáš.
Jestli se tě zeptají ve škole, nesmíš nic říct.
Nekoupila jsem si žádné nové oblečení.
Všechno oblečení jsem si přivezla z Kábulu.
Jestli budu někdy arogantní, vzpomenu si, jaké to bylo.
Když jsem měla jen 20 afghánů.
Nikdy na to nezapomenu.
A pět dolarů, které jsem tu ušetřila na požehnání.
Do Pákistánu jsem přijela před pěti měsíci.
Moje rodina zůstala v Kábulu.
Tolik mé bolesti je...
z toho, že jsem musela opustit svůj život.
Bolest z toho, že jsem uprchlice. Zajatkyně.
Bez domova, v bídě.
Spory kolem dívek, mých přítelkyň.
Bolest ze ztráty vlasti.
Bolest z toho, že má rodina je v rukou
nejzvrácenějších lidí na světě.
To všechno je příliš.
CHCEME SVOBODU PROJEVU
CHCEME PRÁVA ŽEN
POŽADUJEME ROVNÁ PRÁVA PRO ŽENY A OCHRANU PRÁV DĚTÍ
Kolik hesel se vytisklo?
Dvanáct.
Dnes máme demonstraci za Ministerstvem pro ženské záležitosti.
Včera večer mi volali z Tálibánu.
Ptali se mě na jméno a jestli zruším protesty.
Řekla jsem jim, že nejsem zodpovědná za každé shromáždění.
Řekli, že jsem zodpovědná za teroristické útoky
a že bych měla protesty zrušit.
Řekla jsem, že je nepořádám.
Jeden mi řekl: „Sejdeme se zítra v jednu.“
Řekla jsem: „Vyhrožujete mi? Zabijete mě?“
Řekl: „Uvidíš.“
„Proč mi voláte?“ ptám se. „Jsi známá.“
Natáčím toto video, abyste věděli, že kdyby se mi něco stalo,
může za to Islámský emirát.
Jsme vzdělaná generace, proto se nás bojí!
SVĚDOMÍ MLČÍ V UŠÍCH JE BAVLNA
Bojujeme za pero. Bojujeme proti nevědomosti.
Nejsme jako ženy před 20 lety.
Jsme vzdělané a k Islámskému emirátu nebudeme mlčet.
Příští afghánskou prezidentkou bude žena.
Dnes nás utlačují.
Stále se nás bojí, i když máme prázdné ruce.
Chceme svobodu, chceme svou práci, chceme svobodu, chceme chleba!
Práci, chléb, svobodu!
Práci, chléb, vzdělání!
HLAS MISTRA JALALA REZONUJE S LIDMI
Přišli jsme demonstrovat.
Je tu samozřejmě Tálibán, ozbrojený.
Obklíčili nás, blokují náš protest.
Situace je špatná. Jsou tu speciální jednotky.
Blokují nás.
Střílejí slzný plyn, oslepí nás.
Zahro?
Včera byla v Kábulu apokalypsa.
Doktorka Zahra Mohammadí byla zatčena.
K 12 dívkám zatčeným před třemi dny
přibylo dalších sedm.
Před třemi dny se 40 dívek pokusilo uprchnout z nedalekého úkrytu.
Některým se podařilo uprchnout, ale 12 zůstalo Tálíbánu.
Bůh s nimi, těm divochům se nedá věřit.
Nikdy nevíte, co udělají mladé dívce.
Kéž Bůh těm dívkám pomůže.
Kéž jim Bůh pomůže.
Všude mraky, mlha a déšť.
Dnes odešlo několik dětí.
Marjám, Sahar, Baktáš, Razma a Rahela.
Po tisící mi to rozervalo srdce.
Od té doby, co Kábul padl, cítíme tu bídu každý den.
Jsem z téhle místnosti znechucená.
Neřekla bych, že mi budou tak chybět.
Zneuctili můj lid, jednoho po druhém.
Vraždili nás po minutách v den, kdy nám vzali zdroje.
Naše sny se přes noc proměnily v prach.
Každou vteřinu cítíme agónii
z opuštění vlasti.
Nikam nepatříme, nemůžeme si nic přát.
Nemá smysl snažit se něco koupit,
protože nevíme, kolik si toho můžeme vzít s sebou.
Nemáme nic. Je to příliš těžké.
Měla jsem pár kamarádek a všechny dnes večer odešly.
Jestli mi Tálibán prohledá dům, až tam budu...
Nedokážu si to představit.
Proto už nechci být doma,
kdyby přišli a prohledali to tam.
Bojím se.
Před pár dny v jedné uličce zabili dívku.
Není to tak?
Není to děsivé?
Chtěla jsem odjet ze své země za studiem.
Stipendium ICCR.
V kterém roce to bylo?
Většina lidí v Afghánistánu si pořizuje pas, aby mohli cestovat do zahraničí,
ale já si ho pořídila kvůli studiu v zahraničí.
Kdy to bylo?
V roce 2020, na konci roku 2020.
Osoba, která mi vyřizovala pas,
mě varovala, abych nepoužívala takovouhle fotku.
Říkala, že kdyby se Tálibán vrátil, budu mít problémy.
Nemůžu říct rodině, že se účastním protestů.
Máma by mě vyhodila z domu
a kam bych pak za těchto okolností mohla jít?
V dnešní době Tálibán nedovoluje ženám vyjít ven bez doprovodu.
Umlčování afghánských žen je nelidské.
Nenecháme se zastrašit a umlčet.
Naše hlasy nepřehluší.
Podporujeme každý hlas, který se ozve v kterékoli části Afghánistánu.
Osvoboďte Zahru Mohammadí!
Zavřeli všechny základní školy pro dívky a všichni mlčeli.
Zavřeli univerzity pro dívky a všichni mlčeli.
Zakázali veškeré vzdělávání pro dívky.
Není jiná možnost než sebevražda.
Pryč s Tálibánem!
Jste zrůdy!
Vzdělání je naše právo,
neustoupíme!
SVOBODA JE RODNÝM PRÁVEM KAŽDÉ ŽENY
Šarífo, pojďme. To stačí!
Šarífo, jdeme.
Miluji tě, má sladká sestro.
Bili tě moc?
Chvála Bohu, máme tě doma.
Díky Bohu.
Musím si na chvíli sednout.
Viděla jsem Tamanu, byla celá červená.
- Viděla jsi to sama? - Tamanu zbili.
Když Tamana přišla a objala mě, podívala jsem se na ni a řekla:
„Kde jsem tě viděla?“ A došlo mi, že je to ona.
Viděla jsem Parvanu. Morsal pustili se mnou.
Díky Bohu.
Proč si nechali Tamanu a Parvanu?
Strašně je zbili.
- Bili tě moc? - Ne, nikdo mě nebil.
Ty dívky jsou z Pandžšíru.
Možná proto, že jsou z Pandžšíru.
Chceme, aby Tálibán opustil naši zemi.
Kéž by tento okamžik byl jen zlý sen.
Kéž bychom se jednoho dne probudili a viděli v ulicích naše vlajky
a naši policii.
Ať žije Afghánistán!
Osvoboďte Tamanu a Parvanu!
Práci, chléb, vzdělání!
Chceme, aby Tálibán umřel!
Chceme znovu otevřít školy pro dívky a ženy!
Práci, chléb, vzdělání!
Cílem dívek není odmítat hidžáb, chceme hidžáb.
Ale hidžáb není čádor,
hidžáb ukazuje naše ruce a nohy.
Je to důvod pro zajetí Tamany a Parvany Arianových?
Stačilo. Jsme unavené!
Tálibán, porušovatelé lidských práv!
Spravedlnost! Už máme dost vašich zločinů.
Nebojte se, jsme spolu.
Je to ve špatné žíle.
Není to uvnitř.
Prosím, už dost. To stačí! Bolí to.
OTEC ZAHRY
Protože tě zatkli, nemohu ukázat svou tvář.
Vím, že je tu mnoho aktivních žen.
Mnohé z nich urputně bojovaly a uvěznili je za to.
Tohle ve své rodině nestrpím.
Dědeček hodně mluví, bolí mě z toho hlava.
Můj otec říkal, že jeho dcera může být hrdinka
pro ostatní i pro sebe.
Ale že jsem sobě a své rodině udělala ostudu.
Hrozně mě bolí hlava. To už stačí. To stačí.
Proč tolik mluví?
Zahro, pojď si stoupnout za dveře, aby tě Omid neviděl.
Děkuji ti za podporu.
Vždycky budu stát při tobě. Tím si buď jistá.
MISOGYNIE JE PROGRAM, HIDŽÁB JE VÝMLUVA.
Vzdělání, práce a svoboda jsou naše práva.
Ženy tvoří polovinu společnosti.
Ne, napiš to takhle... Ženy tvoří polovinu společnosti.
Práce, vzdělání a výběr zahalení jsou našimi právy.
Naše základní práva.
Písmo je dobré.
Přesně tak, už jdu.
Dobře, děkuju.
Volala mi Marzya, jsem připravena jít. Dobře, mami?
Udělej to, když musíš. Ty mě neposloucháš.
- Nic s tím nenadělám. - Ty se za mě nemodlíš?
Modlím se za tebe, aby ses uklidnila, ale tebe nezajímá, co říkám.
Nemůžu v noci spát.
Mám o tebe strašný strach,
i když na půl hodiny zavřu oči.
Jsem opatrná.
Nosím roušku, nosím dlouhé šaty.
Co ještě můžu udělat? Co?
Nevím.
Dělej si, co chceš.
Spravedlnost, spravedlnost!
Omezení nás unavují.
Sjednocujeme své hlasy.
Kde je Alia?
Proč jste zavraždili Zejnab?
Spravedlnost!
Už máme dost zajetí.
Lidé malují na zeď, aby unikli nudě.
Tohle je moje malba.
Taranom Dží.
Jednou jsem neměla co dělat, tak jsem přišla sem a malovala.
Napsala jsem sem tradiční texty.
„Miluji tě za všechny lidi, které jsem neviděla.“
„Dala jsem ti své nemoci a vypůjčila si od tebe zdraví.“
Čaháršanba-súrí je poslední středa v roce.
Každý rok rozděláváme oheň a skáčeme přes něj.
Zbavíme se tak všech problémů z minulého roku.
Pro šťastný a zdravý nový rok.
Modlíme se za svobodný a uzdravený Afghánistán v novém roce.
Zachraňme naši zemi ze spárů nepřátel,
abychom mohli žít v míru pod afghánskou vlajkou.
CHLÉB, PRÁCE, VZDĚLÁNÍ OSVOBOĎTE VĚZNĚNÉ DÍVKY
NASTOLTE SPRAVEDLNOST. SVOBODU.
Díky Bohu, jste volné.
Pojď ven, drahá Zahro. Půjdeme se projít, trochu se pobavit.
Nechceš? Potřebuješ trochu čerstvého vzduchu.
Proč máš tak výrazný make-up?
Donutili jsme ji, aby se nalíčila.
Dnes je to druhý den, co mě pustili.
Dnes je mi o něco lépe.
Jsem tu s Vahídou, Morsalem a mámou.
Škufo, tyhle zuby se musí vytrhnout,
ale absces je na horních zubech.
Tálibán je odhodlaný mezi dívkami vyvolat rozkol
prostřednictvím špionů.
Šíří pokrytectví.
Zatýkají dívky v azylech a nutí je k přiznání.
Některé dívky z řad aktivistických skupin
tajně pracovaly pro Tálibán.
To mě tak rozčílilo,
bylo to tak skličující,
že jsem z hnutí odešla.
Jsem strašně unavená.
Vím, že bych měla odejít z Kábulu.
Ale bylo by to pro mě velmi těžké.
Být daleko od Kábulu a Omida by mohlo být příliš těžké.
Chci zimní sametové šaty.
- Pro jaký věk? - Pro čtyři různé věkové kategorie.
Dvanáct let, osm let, pět let, tři roky.
Hledám něco elegantnějšího.
Obleč si taky šaty.
Nechte si tyhle šaty jako suvenýry, ano?
Dnes jsem u vás naposledy.
Ukliďte si to, prosím.
- Čí jsou to ponožky? - Moje, ty jsou moje.
Jdu se někam schovat.
Nikdo nebude vědět kam, ani můj otec.
Jen Omid, nikdo jiný.
Vezmi si s sebou tuhle sušenku.
Je tvoje.
Zlatíčko, pojď mě obejmout.
Můj drahý Omide.
Můžeš pod něj nakreslit srdíčko?
DRAHÝ OMIDE, SBOHEM, DOKUD SE ZNOVU NESETKÁME!
Neplač. Prosím, neplač.
Když teď nemůžu pracovat v kanceláři,
musím si najít nějaký způsob, jak být aktivní doma.
Je to nuda, ale lepší než nic.
Pomáhá mi to zabít čas.
Zohra měla pohovor.
Možná odejde před námi, nebo s námi, to nevíme.
Uspořádaly jsme večírek na rozloučenou.
Šťastnou cestu.
Silné ženy jsou vždycky osamělé.
Nezapomeň, že samota ženy zoceluje.
Mám tě moc ráda.
Mám tě ráda.
Sbohem...
Odjeli.
Přežila tuto poušť, vrátíme se do zabirského vězení.
Všechny pomůcky musí být čisté, než je použijete.
Představte si, že je používáte ve vlastních ústech.
Dodržujte prosím zásady této kliniky.
Když se nepostaráte o pacienty, žádní nebudou.
Láme mi srdce, že opouštím svou kliniku.
A co je důležitější, jak mohu opustit své přátele?
Své milované kamarády, které jsem potkala na své cestě k boji.
Je velmi těžké rozloučit se s mými spolubojovnicemi.
Pocházím z konzervativní rodiny.
Pilně jsem studovala, stala se lékařkou
a udržela si práci i přes velmi temné období v mé zemi.
Nesnesu pomyšlení na to,
že Tálibán možná všechno spálí na popel.
Všechno, na čem jsem pracovala.
Včera nám přišel vedoucí našeho azylu říct,
že už tu nemůžeme zůstat.
Musely jsme odejít.
Jsme v zoufalé situaci.
Nemáme ani peníze. Kéž bychom měly peníze.
Naše rodiny jsou v Kábulu a nemají hotová víza,
je to pořád horší.
Každé vízum stojí 450 dolarů,
naše schůzka byla už popáté zrušena.
I tohle auto
je šrot a pořád chcípá.
Cítíme svou chudobu.
Nemáme se na koho spolehnout.
Nemáme nikoho, kdo by nám pomohl, kromě Boha.
Tohle je vrchol naší bídy a vykořeněnosti.
Unavuje nás i pláč.
Já už nemám slzy.
Od včerejška se potulujeme po ulicích jako toulaví psi.
Přísahám Bohu.
ZÁZNAM Z BEZPEČNOSTNÍ KAMERY KLINIKY
Podívej se tamhle. Bojím se, že jde o únos.
Jeden z nich měl zbraň.
Omide, koukej na to auto. Má šedá skla.
Viděl jsem do toho auta nastupovat Zahru.
- Je to tvá žena? - Ano.
Přetoč to kousek. Chci se ještě jednou podívat.
Přišel, zeptal se, kde je doktorka Zahra, a odešel.
- Vrátil se? - Ano.
Jsme si jistí, že časový údaj na videu je přesný?
Jistě, že to auto má tmavá okna.
Je téměř nemožné přes ně vidět.
Přehraj to.
Je to pár měsíců,
co doktorka Zahra Mohammadí zmizela ze své ordinace.
Nikdo neví, kde je.
Je to už rok, co se zavřely školy a univerzity.
Od té doby jsou všechny afghánské ženy doma.
Jsou tři hodiny ráno.
Někdy se v noci probudím a společníky pro osamělé chvíle
jsou mi sklenice vařící vody, pero a kniha.
Zůstáváme pod mandátem Tálibánu.
Situace je chmurná. Kábul je zcela zničený.
Všechno mi chybí.
Chybí mi dny, kdy se dívky oblékaly barevně,
ne do černé.
V ALLÁHA AŤ VĚŘÍCÍ VKLÁDAJÍ SVOU DŮVĚRU.
CHLÉB A RŮŽE
Můj zločin je, že jsem prosila o spravedlnost.
Musím se tu skrývat, protože jsem žádala svobodu.
Žádala jsem svobodu pro ženy
a pro svou vlast.
Musím být daleko od své rodiny.
Ale tahle kočička je vždycky vedle mě.
Aktivistky se skrývají na místech, jako je tohle.
Vezměte prosím na vědomí, že to bude velmi užitečné
při přijímacích zkouškách na univerzitu.
Například řeknu větu o Afghánistánu.
Myslím na Afghánistán.
Říkám: „Myslím na Afghánistán.“
Od 15. srpna 2021 vyšly do ulic Kábulu tisíce žen,
které požadovaly chléb, práci a svobodu.
Stovky z nich byly zatčeny, mučeny nebo zabity.
Mnoho z nich se stále pohřešuje.
Zahra, Šarífa a Taranom si nyní budují nové životy mimo Afghánistán.
Překlad: Zdenka Slezáková