Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Min mor tror att drömmar förutsäger framtiden.
För att tillintetgöra en mardröm, berätta om den för vatten.
Efter min förlovningsceremoni drömde jag om Rawze-i-Sharif.
Folk bad, vardagslivet fortgick.
Plötsligt slog blixten ned.
Bagarna bar bröd i likkistor.
Plötsligt regnade det stenar från himmelen.
När jag vaknade delade jag min dröm med regnet.
Åh, kamelförare,
sakta in,
du bär på min själ.
Hon fångade mitt hjärta,
och stal det sedan.
Hemgift baseras på hur mycket maken har råd att betala.
Beloppet bestäms inte av sharialagarna.
Efter att ha varit kära i två år så förlovade vi oss.
Under ceremonin satt han i männens avdelning
och jag med kvinnorna.
Vill du ha och accepterar du henne?
Jag vill ha och accepterar henne.
- Vill du ha och accepterar du henne? - Jag vill ha och jag accepterar henne.
14 AUGUSTI, 2021 ZAHRAS & OMIDS FÖRLOVNINGSCEREMONI
SENARE SAMMA KVÄLL
Ned med Talibanerna!
Länge leve Afghanistan!
15 AUGUSTI 2021 TALIBANERNA GÅR IN I KABUL
Allahu Akbar!
- Filma, filma! - Jag filmar!
Det är hundratals islamiska myndighetsstyrkor.
De har omringat oss från fyra håll.
Vi är bara 12 kvinnor.
Men vi gör redan motstånd.
Jag sa ju att jag filmar, ring mig inte.
Det finns ingen el, eller hur?
ZAHRA, TANDLÄKARE
Den här generatorn är trasig.
Hittills har talibanerna inte brytt sig om läkarna.
Men nu beordrade de mig precis att ta bort mitt namn från klinikskylten.
Jag hoppas att det inte är början på att de stänger min klinik.
Var är min mask?
CERTIFIKAT - DR ZAHRA MOHAMMADI (TANDIMPLANTATSVERKSTAD)
Drick rumstempererat vatten i några dagar.
Kom tillbaka sedan.
Jameel, se på kameran.
Vi har varit här ute sedan klockan sex igår.
Låt mig se mitt ansikte.
TARANOM, AKTIVIST
Vi har väntat vid flygplatsen sedan klockan sex igår.
Vi har provat många infarter, men vi kom inte igenom.
Må gud hjälpa oss.
Vi var 30 eller 40 personer.
Hälften blev så besvikna att de åkte hem.
Den återstående hälften står stark.
Må gud hjälpa oss.
Ni två, var försiktiga!
Ett spännande minne för er två.
Ni är bara barn.
RAHELA, AKTIVIST
Rahela, Zohra, Farzana, Mina och jag.
Och här borta, männen. Sami.
Titta på mig, käre Jameel!
Vi väntar fortfarande.
Vi försökte med alla infarter, men vi lyckades inte.
Det här är infart nummer ett, och det är fullpackat.
Olyckligtvis använder de tårgas.
Det är fortfarande så mycket kaos, ständiga explosioner...
Hej till en deprimerad och förskjuten stad.
Kabul.
SHARIFA, TIDIGARE STATSANSTÄLLD
Förra månaden togs den Afghanska flaggan ned från mitt kontor.
Och jag tvingades stanna hemma.
Vår demonstration stoppades
av officerare från ministeriet för dygd och synd, och deras bilar.
Medan tre talibaner allvarligt misshandlade mig
blandade sig de andra flickorna i.
Jag skrek åt talibanerna.
Nu är vi skingrade i olika taxibilar.
TANDKLINIK KÄKKIRURGI
Skylten är där inne.
DR ZAHRA MOHAMMADI, KÄKKIRURG
Se till att den är vänd mot gatan.
Jag gör vad du än ber mig om.
Se till att svetsningen är hållfast nog
att vinden och regnet inte skadar den.
Jag går och förbereder.
Vad mer behöver du?
Oroa dig inte, jag är strax tillbaka.
Snälla, kom tillbaka så snart som möjligt.
Arbete, bröd, utbildning.
Nu har talibanerna beordrat alla kvinnor att stanna hemma.
De har varnat oss att inte protestera, annars arresteras vi.
Men vi låter oss inte tystas.
Vi tänker höja våra röster för de kvinnor som redan är fängslade.
Vad ska jag skriva?
Min hand gör ont, jag kan inte skriva.
Befria oppositionsflickorna.
Vänta, beskrivningen är...
Vi skriver så här: "Stoppa arresteringarna!
Rättsprocessen är varje medborgares rättighet."
DR ZAHRA MOHAMMADI, DITT LEENDES DESIGNER
När jag går på fina restauranger med Omid, och de står tomma...
...så säger han att vi ska låtsas att vi är i London.
När vi går ut säger han att vi är tillbaka i Afghanistan.
Numera är min enda lycka att lära min mor läsa,
och att hjälpa min bror med hans studier.
- Skrev du ned det? - Ja.
År 2019 publicerade Washington Post
en del hemliga dokument gällande USA:s närvaro i Afghanistan
vilka blev kända som Afghanistandokumenten.
Förstår du det?
Den icke-transparenta atmosfären i Afghanistan
erbjöd amerikanska företag de bästa möjliga förutsättningarna
att ta över en stor del av de amerikanska tillgångarna.
Fox News kallade det för en skänk från ovan.
- Vad är det här för ord? - Det stod att internet...
Att internet säljs i tusentals butiker i Storbritannien.
Jag tror det står att inget växer snabbare än internet...?
Det ska inte vara mellanslag här. Börja om.
Rör er försiktigt på gatorna.
Talibanerna arresterar fortfarande flickor.
Ingenting fungerade.
Vi knackade på alla infarter, men ingen öppnades.
De accepterade inte de dokument vi visade.
Vi måste stanna. Vi måste slåss. Det finns ingen annan utväg.
Utbildning, arbete, frihet!
Snälla, slå mig inte...
I dagens demonstration deltog kvinnor som av fri vilja...
AVLÄGSNA KVINNOR = AVLÄGSNA MÄNNISKOR
...samlats för att protestera mot stängningen av skolor,
och mot att lärare inte får återvända till arbetet.
Tyvärr blev demonstrationen våldsam.
Trots detta står alla kvinnor enade.
Ned med terroristerna!
Nu måste flickor som gått ut 12:e klass
stanna hemma.
De drömde om att bli doktorer, ingenjörer, lärare.
Om att tjäna sitt hemland.
Det är en tragedi att våra flickor är fast hemma.
De hade drömmar!
VI SKA HA RÄTT TILL UTBILDNING OCH JOBB
Arbete, bröd, utbildning!
Ner med fattigdom och misär!
Politisera inte utbildning!
Snälla, jag är journalist, en journalist!
Det är så många orättvisa restriktioner.
De låter oss inte demonstrera ordentligt.
Sedan vi började vårt arbete,
har de velat stoppa oss
med piskor och spön i händerna.
Som ni ser blev flera journalister misshandlade.
Flickor, hitåt.
In i bilen nu! In!
Han pratar med dig, in i bilen!
Jag vägrar!
Få in henne i bilen!
- Jag kör dig till polisstationen. - Vart?
Visst, och sen då?
- Är ni här för att terrorisera kvinnor? - Jag sa håll käft!
Tror du att du är tuff?
Jag sa åt dig att inte prata. Jag dödar dig här!
Varsågod och döda mig nu, då!
Han gör inget mot mig!
Det gör du inte!
Varför stängde ni universitetet?
Håll käft, annars dödar jag dig.
Döda mig då! Ni har stängt skolorna,
så ni kan lika gärna döda mig!
Lugn, lugn.
Lugna er, det är polischefens order.
Tror du att du är mäktig som arresterar kvinnor?
Du är helt desperat efter att ha makt över oss.
De gripanden av kvinnliga demonstranter
som talibanerna gjort under de senaste veckorna...
Igår marscherade en grupp kvinnor längs Kabuls gator,
de höll upp plakat där de krävde arbeten
och ekonomiskt självbestämmande för kvinnor.
Allmänheten är mycket oroad över förhållandena
för de kvinnor som arresterats.
Jag är stolt över tjejerna som deltar i demonstrationerna.
Men jag kan inte ansluta mig, min mamma tillåter det inte.
Nästan klar.
Var är mina skor?
Jag hade dem, här är de.
Vädret är varmare idag, eller hur?
Kom och ta lite bilder på mig, jag har så trist här hemma.
Att gå upp på taket och titta runt
är en ledsam lösning på min längtan.
Jag är så trött på situationen.
Jag saknar allt jag hade.
Jag saknar resorna vi brukade göra.
Vi har inte rätt att arbeta.
Vi har inte rätt att studera.
Allt har tagits ifrån mig.
Från alla av mitt kön,
från mina medkrigare, från mina medresenärer.
Numera går jag bara upp på taket och ner till mitt hem.
"Förbannelse över ett dåligt humör och ett dåligt år och ensamhet.
Och våren, som är en pina, var är du utan mig?"
Ta en bild på mig?
Av många anledningar kan jag inte stanna här.
Tyvärr måste jag åka till Pakistan.
Från det ögonblick jag anländer kommer jag att filma mitt liv.
Sekund för sekund.
Må historien minnas att en gång i världen
tilläts en sådan grymhet mot Afghanistans kvinnor.
Inför Förenta Nationerna.
Inför alla organisationer för mänskliga rättigheter. Inför hela världen.
Inför länder som fördömer kallsinnighet
och som ropar efter demokrati.
Afghanska kvinnor har blivit offer för politik överallt.
Jag har inget annat val än att fly.
Hallå och hej.
Här ser man slätterna och öknarna och gräset.
Det här är det säkra huset för stunden, vårt boende.
Det här är byggnaden vi bor i.
Den har 10-12 rum,
och varje rum rymmer ungefär tre, fyra, fem, tio personer.
Den här sidan var full med gräs,
och här fanns fler ormar och schakaler än man kan föreställa sig.
Klockan 22 börjar de yla.
Så, de senaste två dagarna
har de tänt eld på området för att gradvis förminska det.
Här, som du ser, bränner de gräset
så att djuren försvinner.
Vi saknar tvättmaskin, så kläderna är fortfarande smutsiga.
Vi har ingen vattenkokare.
Vi har ingen tv.
De tog hit en men den var trasig, så de slängde bort den.
Vi har ingen läkare.
Jag har klagat sedan i morse,
men ingen hjälper oss.
Jag har en hemsk tandvärk, jag har så ont.
- Hej, hur går det? - Bra, tack.
Allt har blivit så dyrt, och alla har så låg inkomst.
Det stämmer.
En del säger att det blir krig,
andra säger att det blir en ny regering.
Alla har olika förutsägelser.
- Det slutar aldrig. - Det hela slutar aldrig.
Det finns inget slut i sikte för hazarerna.
Det är olagligt att spela musik i bilen.
En kvinna får inte åka taxi ensam.
Min mor oroar sig alltid för mig,
men jag vill vara aktiv,
och bli sedd.
Så jag åkte för att dela ut mat...
...tillsammans med mina vänner.
De har inte ropat ert namn ännu, så ni får vänta, okej?
Kommer du och hämtar mig om de ropar upp mitt namn?
Ja, jag hämtar dig om de ropar upp ditt namn.
Vem mer är här?
Soraya.
Gå längst bak, de kommer att ropa upp era namn.
Varför lämnar du landet?
Jag vet att våra liv är i fara, men du har aldrig tagit av masken.
Så varför åker du?
Jag är rädd att en dag kommer att upptäcka
att jag är på ert lag.
Vilket skrämmer mig.
Utbildning är vår rättighet!
Ni har bringat skräck istället för säkerhet.
Vi vill inte ha något med er att göra!
FRIHET ÅT AFGHANISTAN
De här demonstranterna protesterade utanför finansministeriet,
men de reportrar som var på plats för att bevaka demonstrationen
möttes av det islamiska emiratets grymhet.
Vi är här, som alltid, för att kräva rättvisa.
Vi vill att flickskolorna ska öppna igen,
och att ministeriet för kvinnors rättigheter ska öppna igen.
Men idag har vi ett annat mål:
att belysa de avskyvärda ekonomiska omständigheterna vi omges av.
- Fru Mohammadi? - Ja, vännen.
Vilken maträtt är du bäst på att laga?
Jag är så upptagen att jag inte har tid för matlagning.
Jag menar, till exempel, vilken sorts mat tycker du mest om att laga?
Jag vill inte skryta, men jag kan laga allting.
Inte alla är modiga nog
att riskera livet i kampen mot terrorismen.
Kämpar du vidare trots att du hotats?
Ja, jag har hotats.
Vi gav upp våra liv den dagen då vi krävde rättvisa.
Vi offrar våra liv för det här landet och dess folk.
Trots att min familj inte gav mig sin tillåtelse
gick jag oförfärat och ställde mig emot den nya regimen.
Jag krävde rättigheter som afghanska kvinnor inte ens kräver
av sina fäder eller bröder.
Den afghanska kvinnan förtrycks först i hemmet,
av sin far, bror och make.
Det här är gatorna i Pakistan.
Och det här är dess jogier.
Det här är Rahelas och Maryams avskedsfest.
De ska åka till Spanien
tillsammans med Sahar och Baktash.
De har bjudit in allihop
till sin avskedsfest.
Tjejer, var inte högljudda här på kliniken.
Vi har restriktioner att förhålla oss till.
Vad händer? Vad är det för oljud?
Vill ni att de ska upptäcka oss?
Hur mycket betalar du?
Var ska jag sitta? Jag ryms inte.
Sitt två och två.
Är det där din kamera?
De gör en dokumentär. Det är för Sahra Manis räkning.
Det är okej.
Oroa dig inte.
Här samlas personer från olika aktivistgrupper.
Vi träffades efter att talibanerna tog makten,
då vi protesterade mot den nya regimen.
Vi kände inte varandra innan.
Kampen för våra rättigheter för oss samman.
En kvinna som haft fördel av att använda vårt namn under många år
...förde ut hela sin familj från landet,
och nu bedriver hon lobbyverksamhet för att få talibanerna officiellt erkända.
Varför skulle talibanerna erkännas?
De säger att talibanerna är Afghanistans sanning,
en sanning man bör tolerera.
Vissa påstår att vår organisation är kaotisk, men det är tvärtom.
Den är mångfacetterad. Vi har poeter och författare.
Vi ger alla en möjlighet att föra fram sina åsikter om slagord,
och om tid och plats för protesterna.
Vi bär också färggranna kläder, använder parfym och går i högklackat.
Vi andas fritt och vi har kul i parken.
Mina damer, får jag?
WAHIDA, FÖRFATTARE
Jag pratade med en kvinna
som sade att vi borde skriva vår egen historia.
Hon påverkade mig djupt.
Jag vill bygga ett bibliotek
för att sporra kvinnor att bli författare
och skriva sina egna berättelser.
Jag känner att vi inte hyllas tillräckligt runtom i världen - än så länge.
Den här gången måste alla först acceptera
att kvinnorna kommer att vända bladen i den här revolutionen.
För det andra: den här revolutionen är en civiliserad revolution.
Varför? För att andra revolutioner som förlitat sig på makt,
vapen, våld, krigshets och att mörda människor, funkade inte.
Nu försöker vi bana väg för en civiliserad revolution.
En tankens revolution, som förenar våra ungdomar,
och där alla accepterar varandra.
- Hej, hur är det? - Välkommen.
Är allt bra med dig?
Jag är så glad att du är här.
Jag med.
Hur mår du, går det bra? Ställ dig inte, snälla.
Vad händer? Tog du med musiken?
Jag svär, jag laddade ner den men glömde att ta med den.
I Afghanistans inskränkta samhälle
är kvinnorna alltid offren.
Den nya regimen försökte återkalla Sharifas bröllopslicens
eftersom hon hade ett arbete.
De frågade varför hon jobbar.
Uppgav de något skäl till att hon inte skulle arbeta?
De måste ha uppgett ett skäl?
Kvinnor ska arbeta och studera.
Det är fel att de alltid ska bära hijab och sitta fast i sina hem.
Allt är bakvänt numera.
Hennes make sade att han inte tänkte begära skilsmässa.
Att hon skulle sitta hemma...
...tills hennes hår var vitt som tänderna.
En del kvinnor väntar i evigheter
på män som sedan överger dem.
I Afghanistan är kvinnorna slavar.
Tvättmaskinen är trasig för den har använts för mycket.
Smutstvätten har lagts på hög i nästan två månader.
Vanligtvis tvättar jag mina kläder och hänger upp dem på tork.
Här finns det en vildhund
som antagligen skulle äta upp oss om de släppte loss honom.
Och jag tror inte att det blir vår tur
på ännu en månad.
Vädret är hemskt, så vi kan inte handtvätta utomhus.
Det är för kallt.
"Häromdagen skapade någon ett Facebookkonto i mitt namn.
Det fejkade kontot publicerade hånfullheter om mig,
och använde mina privata bilder
som hade tagits på våra gruppmöten.
Jag har känt mig modfälld de senaste dagarna.
Jag var tyst, inte alls aktiv i gruppen.
Flickorna försökte ta reda på vem som låg bakom, och hacka kontot.
Det lyckades till sist, men bedragaren skapade ytterligare ett konto
och använde bilderna jag tog tillsammans med de franska reportrarna.
De hotade mig.
Nu är jag rädd för vad som kan hända.
Att de här fejkade kontona
kommer att ge folk en falsk bild av mig.
Jag är tacksam för alla mina systrar
som stod vid min sida, som sympatiserade med mig."
KHATOOL, FÖRE DETTA LÄRARINNA
Jag vill aldrig någonsin vara borta från er alla.
Jag har en taliban i huset.
Jag har ju redan sagt det, jag har en taliban i mitt hus.
Jag kan visa er
hur illa han har misshandlat mig.
Kvinnorna i fängelset har inte misshandlats lika illa som jag.
Jag är bara människa, hur mycket mer ska jag behöva lida?
Jag slåss för frihet på dagen, och får spö på kvällen.
Jag ropar efter frihet för alla kvinnor,
medan jag själv torteras.
De tog min bild till butiken och sade:
"Vi har ett ärende med den här kvinnan."
Oroa dig inte, det ordnar sig. Du är en krigare.
Vi är nästa års presidenter.
Jag har vänner som kan slåss.
För mig kommer Gud först, och sedan ni.
Hej då, var försiktig.
Bröd...
Frihet...
Det ser bra ut. Vi sticker, lämna det som det är.
BRÖD, ARBETE, FRIHET
Dussintals kvinnor har protesterat
efter den ekonomiska kollapsen och påföljande fattigdomen.
De vill att det islamiska emiratet ska göra någonting
åt deras arbeten inom politisk administration,
och ge tillgång till ekonomiska aktiviteter
och fortsatt utbildning för kvinnor.
Dagens demonstration skedde med anledning av vår hjälplöshet.
Kvinnor tillåts inte arbeta
och tjäna pengar...
Dukade du bordet? La du fram servetterna?
Tvättade du händerna?
Situationen är så hemsk att jag måste ansluta mig till flickorna.
Jag tänker smyga ut mot mina föräldrars vilja.
Vi går ut för att handla saker till Yalda.
Vi samlade pengar i en hatt.
Runt hundra dollar, vilket är ungefär 20 afghani.
- Vad vill du köpa? - Fyra kilo granatäpplen.
Vi är 35 personer, så vi behöver fem kilo av de här.
Förbanna dem, de har inga nötter!
Vad vill ni köpa? Det finns inte så mycket att välja på här.
Alla hade planer för Yalda.
Yalda var en högtid vi visade stor respekt för.
Men nu är vi alla flyktingar, spridda över världen.
GLAD YALDĀ!
Vi kommer aldrig släppa de som förolämpade islams hijab.
KVINNOR HAR RÄTT ATT RÖSTA OCH UTBILDA SIG
När talibanerna bröt upp låset och öppnade dörren
krossade flickan glaset på balkongen
och hoppade över.
Hjälp!
Talibanerna är i mitt hus, och mina systrar är i huset!
TAMANA, AKTIVIST
Vi vill inte öppna dörren!
Kom tillbaka i morgon om ni vill prata.
Vi kan inte ha er i närheten av de här flickorna ikväll.
Vi vill inte öppna dörren!
Hjälp, hjälp!
Vi kommer aldrig att förlåta dem...
...de som förolämpade hijaben.
Vi ser dem som prostituerade.
Jag slår vad om att de kommer filma Tamana
och tvinga henne att säga att det var ett missförstånd.
Har du något smärtstillande åt mig?
#STÅ MED KVINNORNA I AFGHANISTAN
Jag är glad att jag äntligen är med
och representerar kvinnornas röster.
Kan du skriva de här meningarna?
Jag skriver: "Stand with Women."
Håll händerna så här.
Stand with women in Afghanistan.
Säg det tillsammans, en gång till.
Stand with women in Afghanistan.
#STÅ MED KVINNORNA I AFGHANISTAN
Ska jag skriva "var är" eller "vart är?"
VAR ÄR TAMANA OCH HENNES SYSTRAR?
Var och en av oss representerar oss alla.
Befria fångarna, ned med okunnigheten.
Var är Tamana och hennes syster, Parvana?
Ta av maskerna så tar vi en bild nu.
Tar du en bild?
Vi tar en bild.
VAR INTE DÅRAKTIGA, BEFRIA DE FÅNGNA KVINNORNA
Äntligen är det vår tur.
Jag har kommit och gått i dagar, det är aldrig rätt tidpunkt.
Nu är det min tur att tvätta mina kläder.
Jag har tvättat mina kläder och torkat dem
för det är så kallt utomhus.
Det regnar också.
Jag tar med den till mitt rum.
Zarifa Salangy har återvänt till Afghanistan.
Jag sa ju att en del kvinnor stödjer talibanerna,
och ni trodde mig inte.
Kommer du till vårt hus igen?
Idag ska jag gå till mitt eget hus.
Var är min jacka?
Stanna i vårt hus, det är farligt utomhus.
Eftersom talibanerna letar efter kvinnliga aktivister
så sover jag i mitt hus ena natten och i ert hus nästa.
Sedan hos Leila.
Hej då, sötnos.
Hej då, kära Shahrzad.
Lås dörrarna. Öppna inte för någon.
Om någon frågar om din moster, Zahra Mohammadi,
säg att du inte känner henne.
Om någon frågar i skolan får du inte säga någonting.
Jag har inte tagit med mig några nya kläder.
Jag tog med alla mina kläder från Kabul.
Om jag någonsin blir högfärdig kommer jag minnas mig själv så här.
När jag bara hade 20 afghanis.
Jag glömmer aldrig.
Också fem dollar som jag sparade här, för en välsignelse.
Det har gått fem månader sedan jag kom till Pakistan.
Min familj stannade kvar i Kabul.
Så mycket av min smärta beror på...
...att jag har tvingats överge mitt liv.
Smärtan i att vara en flykting. Att vara fången.
Kringflackande, fattigdom.
Kontroverserna runt flickorna, mina vänner.
Smärtan i att förlora sitt hemland.
Smärtan i att ens familj är i händerna
på de mest fördärvade människorna på jorden.
Det är bara för mycket.
VI VILL HA YTTRANDEFRIHET
VI VILL HA RÄTTIGHETER FÖR KVINNOR
VI KRÄVER LIKA RÄTTIGHETER FÖR KVINNOR, OCH SKYDD FÖR BARN
Hur många slagord skrevs ut?
Tolv.
Idag demonstrerar vi bakom kvinnodepartementet.
Igår kväll ringde talibanerna upp mig.
De frågade vad jag heter, och bad mig ställa in demonstrationen.
Jag sade att jag inte är ansvarig för alla samlingar.
De sade att jag var ansvarig för terrorattacker
och att jag skulle ställa in protesten.
Jag sade att jag inte är ansvarig.
En av dem sade, "Vi ses klockan 13."
Jag sade, "Hotar ni mig? Tänker ni döda mig?"
Han sade, "Du får se."
Jag sade: "Varför ringer ni mig?" Han sade: "Du är ökänd."
Jag spelar in den här videon så att om något händer mig,
vet ni att det islamiska emiratet bär skulden.
Vi är en utbildad generation, så därför fruktar de oss!
SAMVETEN ÄR TYSTA, BOMULL I ÖRONEN
Vi slåss för pennan. Vi slåss mot okunnigheten.
Vi är inte kvinnorna från 20 år sedan.
Vi är utbildade kvinnor, vi tystnar inte inför det islamiska emiratet.
Nästa afghanska president kommer att vara en kvinna.
Idag förtrycker de oss.
De är rädda för oss fast våra händer är tomma.
Vi vill ha frihet, vi vill ha jobb, vi vill ha frihet, vi vill ha bröd!
Arbete, bröd, frihet!
Arbete, bröd, utbildning!
MASTER JALALS RÖST GENLJUDER BLAND FOLKET
Vi är här för att demonstrera.
Naturligtvis är talibanerna här, beväpnade.
De omringar oss, blockerar vår demonstration.
Läget är dåligt. Specialstyrkorna är här.
De stänger in oss.
De använder tårgas, de kommer att förblinda oss.
Zahra?
Igår skedde en apokalyps i Kabul.
Dr Zahra Mohammadi greps.
Sju andra flickor har arresterats
tillsammans med de 12 som greps för tre dagar sedan.
För tre dagar sedan försökte 40 flickor fly till ett närbeläget säkert hus.
Några kom undan, men talibanerna kvarhöll 12 av dem.
Må Gud vara med dem, man kan inte lita på de här vildarna.
Man vet aldrig vad de kan göra mot en ung flicka.
Må Gud hjälpa flickorna.
Må Gud hjälpa dem.
Överallt är det moln och dimma och regn.
Idag åkte några ungdomar.
Marjam, Sahar, Baktash, Razma och Rahela.
Mitt hjärta brast för tusende gången.
Sedan Kabuls fall har vi upplevt den här misären varje dag.
Jag äcklas av det här rummet.
Jag trodde aldrig att jag skulle sakna dem så här mycket.
De förnedrade mitt folk, en efter en.
Mördade oss i rask takt medan de stal våra resurser.
Våra drömmar blev till damm över natten.
Varje sekund känner vi våndan
över att ha lämnat vårt hemland.
Vi hör inte hemma någonstans, vi kan inte önska oss något.
Det är ingen idé att försöka köpa något,
för vi vet inte hur mycket vi kan ta med oss.
Vi har ingenting. Det är för svårt.
Jag hade några vänner, och alla åkte härifrån ikväll.
Om talibanerna letar igenom mitt hus medan jag är där.
Jag kan inte föreställa mig det.
Det är därför jag inte vill vara i huset längre,
ifall de kommer och letar.
Jag är rädd.
En flicka mördades på bakgatan för ett par dagar sedan.
Stämmer inte det?
Är det inte ruskigt?
Jag planerade att studera utomlands.
ICCR-stipendium.
Vilket år var det?
De flesta i Afghanistan får pass för att åka utomlands,
men jag fick mitt för att studera utomlands.
När var det?
År 2020, slutet av 2020.
Personen som hanterade mitt pass
varnade mig för att använda en sån här bild.
Hon sade att om talibanerna kom tillbaka fick jag problem.
Jag kan inte berätta för min familj att jag deltar i demonstrationerna.
Min mamma kommer att kasta ut mig,
och vart skulle jag ta vägen under omständigheterna?
Nu för tiden låter talibanerna inte kvinnorna gå utomhus utan ett förkläde.
Att tysta afghanska kvinnor är inhumant.
Vi låter oss inte skrämmas till tystnad.
De kan inte dränka våra röster.
Vi stödjer alla röster som höjs i alla delar av Afghanistan.
Befria Zahra Mohammadi!
De stängde alla grundskolor för flickor, och alla var tysta.
De stängde universiteten för flickor, alla var tysta.
De har bannlyst all utbildning för flickor.
Det finns ingen utväg förutom självmord.
Ner med talibanerna!
Era monster!
Utbildning är vår rättighet,
vi viker oss inte!
FRIHET ÄR VARJE KVINNAS FÖDSLORÄTT
Sharifa, vi sticker. Det räcker!
Sharifa, vi går.
Jag älskar dig, min söta syster.
Slog de dig illa?
Prisa Gud, vi har fått hem dig.
Tack Gud, tack Gud.
Jag måste sitta ett tag.
Jag såg Tamana, hon var helt blåslagen.
- Såg du det med egna ögon? - De har slagit Tamana.
När Tamana kom och kramade mig så såg jag på henne och sade:
"Var har vi träffats?" Och sen insåg jag att det var hon.
Jag såg Parvana. Morsal släpptes tillsammans med mig.
Tack Gud, tack Gud.
Varför håller de kvar Tamana och Parvana?
De har slagit dem så illa.
- Slog de dig illa? - Nej, ingen slog mig.
De flickorna är från Panjshir.
Det kanske är för att de är från Panjshir.
Vi vill att talibanerna lämnar vårt land.
Jag önskar att den här tiden bara vore en mardröm.
Att en dag så vaknar vi och ser våra egna flaggor
och vår egen polis på gatorna.
Länge leve Afghanistan!
Befria Tamana och Parvana!
Arbete, bröd, utbildning!
Vi vill att talibanerna ska dö!
Vi vill öppna skolorna igen för flickor och kvinnor!
Arbete, bröd, utbildning!
Flickornas mål är inte att säga om vi vill eller inte vill bära hijab.
Men en hijab är inte samma sak som burka.
En hijab låter oss visa våra händer och fötter.
Är det därför de tog Tamana och Parvana Ariana?
Det räcker. Vi är trötta!
Talibaner, talibaner, begår brott mot mänskliga rättigheter!
Rättvisa! Rättvisa! Vi är trötta på era brott.
Rättvisa! Rättvisa! Vi är trötta på era brott!
Var inte rädda, vi är tillsammans.
Den sitter i fel åder.
Den är inte inne.
Snälla, det räcker! Det gör ont.
ZAHRAS FAR
Eftersom du arresterades kan jag inte visa mitt ansikte.
Jag vet att det finns många aktiva kvinnor.
Många som kämpat hårt och som fängslats för det.
Jag kommer inte att acceptera detta i min familj.
Morfar pratar så mycket, jag får huvudvärk.
Min far sade att hans dotter kanske är en hjältinna
för andra och sina egna.
Men att jag dragit skam över mig själv och min familj.
Min huvudvärk är hemsk. Det räcker. Nog.
Varför pratar han så mycket?
Zahra, kom och stå bakom dörren så att Omid inte kan se dig.
Tack för ditt stöd.
Jag kommer alltid vara vid din sida. Det kan du lita på.
KVINNOHAT ÄR ETT PROGRAM HIJABEN ÄR EN URSÄKT
Utbildning, arbete och frihet är våra rättigheter.
Kvinnor utgör halva samhället.
Nej, skriv så här, Kvinnor utgör halva samhället.
Arbete, utbildning och val av huvudbonad är våra rättigheter.
Våra grundläggande rättigheter.
Handstilen är fin.
Det stämmer, jag kommer på en gång.
Okej, tack.
Marzya ringde, jag är redo. Mamma, okej?
Gör det om du måste. Du lyssnar inte.
- Det är inte mitt jobb. - Ber du inte för mig?
Jag ber för att du ska lugna dig, men du bryr dig inte om vad jag säger.
Jag kan inte sova på nätterna.
Jag är väldigt orolig för dig,
till och med när jag slumrar i någon halvtimma.
Jag är försiktig.
Jag har på mig mask, en lång klänning.
Vad mer kan jag göra? Vad?
Jag vet inte.
Gör vad du vill.
Rättvisa, rättvisa!
Vi är trötta på begränsningarna.
Vi förenar våra röster.
Var är Alia?
Varför mördade ni Zeynab?
Rättvisa, rättvisa!
Vi är trötta på fångenskap.
Folk har målat på väggen för att de haft tråkigt.
RAIHANA AHMADI
Det här är min målning.
Taranom Jee.
En dag hade jag inte så mycket att göra, så jag kom hit och målade.
Jag skrev här, traditionella texter.
"Jag älskar dig för alla människor jag inte träffat."
"Jag har gett dig mina sjukdomar och lånat hälsa från dig."
Chaharshanbeh Soori äger rum på årets sista onsdag.
Varje år tänder vi en eld och hoppar över den.
Och gör oss av med alla våra problem från året innan.
För att få ett lyckligt och friskt nytt år.
Vi ber för ett fritt, återställt Afghanistan under det nya året.
Rädda vårt land från våra fienders klor,
så vi kan leva i fred under Afghanistans flagga.
BRÖD, ARBETE, UTBILDNING. BEFRIA DE FÄNGSLADE FLICKORNA.
ETABLERA RÄTTVISA. FRIHET.
Tack Gud, du är fri.
Vi går ut, kära Zahra. Vi går ut och går, har lite kul.
Håller du inte med? Du behöver lite frisk luft.
Varför har du på så mycket smink?
Vi tvingade henne att sminka sig.
Idag är det andra dagen som jag har gått ut.
Jag mår lite bättre idag.
Jag är här med Vahida, Morsal och min mamma.
Shokufa, de här tänderna måste dras ut,
men bölden är i överkäken.
Talibanerna är beslutna att skapa splittring
bland flickorna genom sina spioner.
De sprider hycklerier.
De arresterar flickor från säkra hus och avtvingar dem bekännelser.
En del flickor bland aktivistgrupperna
arbetade i hemlighet för talibanerna.
Det här gjorde mig så arg,
det var så nedslående
att jag lämnade rörelsen.
Jag är så trött.
Jag vet att jag borde lämna Kabul.
Men det vore väldigt svårt för mig.
Att vara borta från Kabul och Omid vore kanske för svårt.
Jag vill ha en sammetsklänning till vintern.
- För vilken ålder? - För fyra olika åldrar.
Tolv år, åtta år, fem år och tre år.
Jag letar efter något mer elegant.
Ta på dig kläderna du också.
Behåll de här kläderna som souvenirer, okej?
Det här är sista gången jag kommer till ert hus.
Städa upp, tack.
- Vems sockor är det här? - Mina, de är mina.
Jag åker för att gömma mig.
Ingen kommer att få veta var, inte ens min far.
Bara Omid, det är den ende.
Ta med den här kakan.
Den är din.
Kära du, kom och ge mig en kram.
Min kära Omid.
Kan du rita ett hjärta under den?
KÄRA OMID, FARVÄL TILLS VI SES IGEN!
Gråt inte. Snälla, gråt inte.
Nu när jag inte kan arbeta på kontor
har jag tvingats hitta sätt att hålla mig aktiv därhemma.
Det är tråkigt, men bättre än ingenting.
Det får tiden att gå.
Zohra har gjort sin intervju.
Hon kanske åker före oss eller med oss, vi vet inte.
Vi ordnade en avskedsfest.
Ha en fin resa.
Starka kvinnor är alltid ensamma kvinnor.
Glöm inte, kvinnor blir starka i ensamhet.
Jag älskar dig så mycket.
Jag älskar dig.
Hej då...
De har åkt.
Hon överlevde den här öknen, vi går tillbaka till Zabirafängelset.
Alla instrument måste vara rena innan man använder dem.
Tänk dig att du använder dem i din egen mun.
Vänligen följ klinikens riktlinjer.
Utan patientansvar blir kliniken utan patienter.
Det är hjärtslitande att åka från min klinik.
Än viktigare, hur kan jag lämna mina vänner?
Mina kära kamrater, som jag mött under kampens gång.
Det är så väldigt svårt att säga farväl till mina medkrigarinnor.
Jag kommer från en konservativ familj.
Jag studerade hårt, blev läkare,
och kunde fortsätta arbeta även under en mörk tid för mitt land.
Jag står inte ut med tanken
att talibanerna kanske bränner allt till grunden.
Allt det jag arbetat för.
Igår kom en tjänsteman från det säkra huset till oss och sade
att vi inte kan stanna här längre.
Vi var tvungna att åka.
Vi är i en prekär situation.
Vi har inga pengar. Jag önskar att vi hade det.
Våra familjer är i Kabul och deras visum är inte klara,
för det har blivit alltmer kontroversiellt.
Varje visum kostar 450 dollar,
och vårt möte har ställts in för femte gången.
Mitt i allting
är den här bilen en skrothög som slår av och på hela tiden.
Vi känner av vår fattigdom.
Vi har ingen att förlita oss på.
Vi har ingen som hjälper oss utom Gud.
Det här är höjden av vår misär och fördrivning.
Vi är till och med trötta på att gråta.
Jag har inga tårar kvar.
Sedan igår har vi åkt runt på gatorna som gathundar.
Jag svär på Guds namn.
FOTO FRÅN KLINIKENS SÄKERHETSKAMEROR
Titta, titta där. Jag är rädd att det är en kidnappning.
En av dem hade ett vapen.
Omid, se på bilen. Den har gråtonade rutor.
Jag såg Zahra sätta sig i den bilen.
- Är hon din fru? - Ja.
Spola tillbaka lite. Jag vill se en gång till.
Han kom och frågade var dr Zahra var, och stack.
- Kom han tillbaka? - Ja.
Är vi säkra på att tidsangivelserna på videon stämmer?
Naturligtvis är bilrutorna tonade.
Det är nästan omöjligt att se genom dem.
Spela upp den, spela upp den.
Det har gått flera månader
sedan Dr Zahra Mohammadi försvann från sin klinik.
Ingen vet var hon är.
Det har gått ett år sedan skolorna och universiteten stängdes.
Sedan dess har alla afghanska kvinnor varit hemma.
Klockan är tre på morgonen.
Vissa nätter vaknar jag, och då är ett glas te,
en penna och en bok mitt sällskap under mina ensamma stunder.
Vi förblir under talibanernas styre.
Situationen är förskräcklig. Kabul är helt förstört.
Jag saknar allting.
Jag saknar de dagar då flickor klädde sig i färg
och inte i svart.
LÅT DE TROENDE SÄTTA SIN TILLIT TILL ALLAH
Mitt brott var att jag bad om rättvisa.
Jag måste gömma mig här för att jag krävde frihet.
Jag krävde frihet för kvinnorna
och för mitt hemland.
Jag måste hålla avstånd från min familj.
Men den här kattungen är alltid med mig.
Aktivistkvinnor gömmer sig på sådana här platser.
Observera att det här kommer vara mycket användbart
för universitetens intagningsprov.
Till exempel: Jag säger en mening om Afghanistan.
Jag tänker på Afghanistan.
Jag säger: "Jag tänker på Afghanistan."
Efter 15 augusti 2021 tog sig tusentals kvinnor ut på Kabuls gator
och krävde bröd, arbete och frihet.
Hundratals arresterades, torterades eller dödades.
Många saknas fortfarande.
Zahra, Sharifa och Taranom bygger nu upp nya liv utanför Afghanistan
UNDERTEXTER: MARTIN ENGSTRÖM