Downloaded from YTS.MX
SNIMLJENO U SYDNEYSKOJ OPERI
Official YIFY movies site: YTS.MX
NA ZEMLJI NARODA GADIGAL NACIJE EORA
Dobro, Sydneyska opero!
Poželimo Celeste Barber dobrodošlicu na pozornicu!
Bok!
Da!
Jebote, to!
Bok, Sydney! Što ima?
Ovo je sjajno!
Bok, ljudi, dobro došli na moj Netflixov specijal.
Ovo je opako.
Tako sam uzbuđena što sam ovdje. Tako…
Moj suprug i ja zajedno smo već 19 godina
i uspjeh naše veze u potpunosti se temelji na udaljenosti.
I što smo razdvojeni.
Tako nam dobro ide to kad si nedostajemo, sjajno.
Pa se dogodilo zatvaranje
i bio je posvuda.
Sve jebeno vrijeme.
Ako njegovo lice nije bilo ovdje,
njegov je kurac bio ovdje.
To je previše.
Sve je bilo pretjerano, znate?
Sve se povećalo.
Ne njegov kurac. To je kako je.
Ali 19 je godina dugo, ako mene pitate.
Mnogo smo toga zajedno prošli.
Maćeha sam njegovoj kćeri od svoje 21. godine.
Čvrsto smo povezani,
ali moram reći da nas je zatvaranje umalo uništilo.
Kako su ljudi za to vrijeme zatrudnjeli, jebote?
„Ovo je naša Covid-beba.
Nismo skidali ruke jedno s drugog.”
Kako?
Mi se nismo mogli dovoljno udaljiti.
Katkad bismo proveli cijeli dan
sjedeći na suprotnim krajevima kauča u potpunoj tišini
i svako si malo pokazali srednji prst.
„Tu si, stari. Evo ti ovo danas.
I evo ti par njih za sutra.”
Sve nas je vrijeme 20 minuta dijelilo od razvoda.
Glumica Jamie Lee Curtis u braku je već 27 godina, ne?
Dvadeset sedam godina!
Prije nekoliko su je godina pitali
u čemu je tajna dugog braka.
Rekla je:
„Ne odlazite.”
To je rekla: „Jednostavno ne odete.
Da, samo morate ostati u autobusu,
a autobus dalje vozi.
Krajolik vani možda se mijenja,
ali morate ostati u autobusu.”
Ne bih rekla da mnogi tako govore nakon zatvaranja.
Ne. Ja bih zabila taj autobus u stablo,
zapalila ga i otrčala odande, da sam mogla.
No nije sve bilo loše.
U to sam vrijeme saznala ponešto o svom mužu.
Saznala sam da svaki put kad popije vode
želi peticu.
Svaki put.
„Gle, dušo, deset je ujutro i već sam popio drugu litru vode.”
„Bravo, dragi.
Dodjela medalja je u 18 h. Bravo.”
Saznala sam da svaki put kad se posvađamo očisti kuću.
Da. Vjerujte, započela sam pokoju nepotrebnu svađu s tim čovjekom.
Shvatila sam i koliko često želi seks sa mnom.
Ali još važnije,
koliko ga često odbijam.
Nisam toga bila svjesna, uopće.
Pokušat će na različite načine.
Pokušat će biti spontan.
„Hej, dušo, vidi. Dečki su na iPadovima.
Želiš li malo popodnevne naslade?”
A ja:
„Ne, hvala.”
Ili pokuša romantično.
„Pripremio sam nam kupku. Hajmo se zajedno okupati.”
Ja: „Čista sam, kompa. Odbij.”
Odustao je.
Katkad bi iskočio pred mene posve gol.
„Što smjeraš?”
„Ništa s tobom.”
Nije ga sprečavalo ni što sam čvrsto spavala.
Hrkala bih, a on bi rekao:
„Hej.
Želiš malo…”
Ja: „Ne, prestani! Siđi!”
„Mogu onda ležati i izdrkati si?”
„Da, ali počisti poslije.”
Kaže: „Molim?”
„Poslije ćemo se posvađati. Bez brige.”
No moram reći,
nakon 19 godina zajedno,
rekao mi je nešto najromantičnije dotad.
Neću to zaboraviti.
Jednog mi je dana prišao,
pogledao me u oči i rekao:
„Hej, dušo.
Ajmo u krevet na mobitele dok se ne isprazne.”
Jebala sam ga svu noć.
Kad sam stalno bila s djecom,
shvatila sam kako brzo odrastaju
i koliko se ne znam nositi s time.
Ali nikako.
Želim da zauvijek budu bebe.
Vrištim na svoju djecu kad prerastu odjeću
i odbijam im kupiti novu.
„Ti si odlučio odrasti. Sam si si kriv.”
Moj 11-godišnjak nosi pripijene majice poput jebenog obožavatelja Britney.
„Uđi, srce. Slobodna je. Predstavljaj. Idi, uđi.”
Moji dečki imaju osam i 11 godina.
Još steriliziram dude za svaki slučaj.
Nekad ih gurnem kako bi zaplakati
i samo htjeli mene grliti.
Nisam mogla dojiti nijednog sina dok su bili bebe,
pa sad pitam: „Hoćete pokušati? Trebamo pokušati.
Pokušajmo.”
Nisam dobro.
Zato pokušavam ugrabiti što više trenutaka s njima.
Započela sam noćnu rutinu s njima.
Nazovimo to uslugom uspavljivanja.
Moji dečki dijele sobu.
I uvijek hoće, jebote.
Imaju dva kreveta,
volim ući i namjestiti im sve.
Ugasim svjetla, stavim zvijezde na strop
pa možda malo mirisa lavande ili nešto ljupko.
Dečki uđu, uskoče u krevete,
pa volimo pjevati pjesmu.
Volimo klasike. Evo naše omiljene.
Svjetli, svjetli, zvjezdice
Što li si, pitam se
Uvijek razmišljam o tome kakve će uspomene moji sinovi imati kad odrastu
i kakve će uspomene imati na mene.
Doista se nadam da je ovo jedna od njih
jer mislim da je ovo posebno vrijeme za njih.
Počela sam dodavati vino u tu noćnu rutinu.
Ne može se sve vrtjeti oko djece!
Priznajmo. Bilo je vrijeme zatvaranja,
pa sam većinom bila pijana k'o majka već sredinom tjedna.
I nakon nekoliko boca vina do kojih 17 h,
shvatila sam da se pomalo udaljavam od pjevanja „Zvjezdice”
i malo više približavam izvedbi Kasey Chambers oko 2002.
Zar nisam dovoljno lijepa?
Je li mi srce previše slomljeno?
A znate da se to sranje samo pojača kako stiže vikend.
Do subote smo otvorili bocu tekile.
Izvadili vrećice.
Shvaćam da oni odrastaju,
sve je sjebano i ionako ćemo svi umrijeti…
Apsolutno svi, svi, svi
Apsolutno svi U cijelom svijetu
Do nedjelje moja su djeca traumatizirana.
Da, nedjelja je zabavna.
Hodam po kući i kažem: „Hajde, dečki.
Vrijeme je za noćnu rutinu.”
Shvatim da su u krevetu od 14 h,
pretvaraju se da spavaju…
„O, jebote.”
Djeca su danas tako pametna. Jebote!
Sad su tako pametna.
Ja nisam znala ništa dok sam odrastala.
Baš ništa.
A meni i mojim roditeljima to je odgovaralo.
Ako su moji roditelji rekli da nekamo idemo,
samo si ušao u auto.
Zar ne?
Da, samo si ušao u auto.
Nisi pitao kamo ideš.
Jebeni idiot.
Uđi u auto.
Ako jesi pitao,
jer te prisilila tvoja glupa sestra,
uvijek bi me dočekali stisnuti zubi i buljenje mog tate,
koji bi rekao: „Uđi u auto.”
Sranje. Oprosti.
Moji bi nam roditelji otvoreno lagali.
„Hajde, cure. Idemo u Disneyland.”
A ti odjednom ležiš
na svom prvom Papa-testu. „Koji…?
Nisam ovako zamišljala Vodenu planinu.”
Ne možete to danas.
Nema šanse.
Osviještena mala govna.
Zatražili bi zabranu pristupa da to učinite.
Moram dati svojoj djeci
razrađen plan što ćemo raditi svaki dan
i moram svakih deset minuta provjeravati
da im emocionalno odgovara raspored za taj dan.
To je previše.
Jednostavno je iscrpljujuće.
Ali trudim se držati korak, doista.
Znate, moji su se dečki igrali
i mlađi je sin rekao starijem da je pičkica.
Rekla sam: „Oprosti, ne.
Molim te, nemoj mu to govoriti. To ponižava žene.”
Domarširao je do mene i pitao:
„Zašto? Nisam to rekao tebi,
a on nije žena.”
Jebote.
O, jebote.
To je tako pametno.
Volim gledati kako se igraju. Podsjećaju me na mene i moju sestru.
Olivia je četiri godine starija.
Bila sam opsjednuta njome dok smo odrastale,
a bile smo potpuno različite.
Ona se furala na Pearl Jam i strepnju.
A ja na Spice Girls i sendviče s ritalinom.
Ali bila sam opsjednuta njome
i nije bilo važno što mi je učinila.
Jednom je upotrijebila moju glavu kao stepenicu
da uđe u bazen.
Usput, imali smo stepenice za pristup bazenu,
bile su dobre, ali stala je na moju glavu.
Bila sam u bazenu.
Stala je na moju glavu i kad se odgurnula,
ritnula je moju glavu
i ja sam udarila o zid bazena.
Krv je bila posvuda.
Dok sam izranjala iz svog krvoprolića,
vrištala je i govorila:
„Nemoj reći mami!”
Rekla sam:
„Neću.
Neću. Molim te, samo se igraj dalje sa mnom.”
Također mi je rekla
da smo imale starijeg brata Michaela
i da je umro od bjesnoće lica.
Da. Najgora vrsta bjesnoće.
Morala sam obećati da neću ništa reći mami i tati
jer im je još bilo jako teško.
Rekla mi je
da su ga mama i tata zakopali ispod garaže
kako bi im bio blizu.
Odvela me u tu garažu
da ga se zajedno sjetimo.
Dok sam mahnito tražila svetište Michaelu,
gurnula me unutra, ugasila svjetlo,
zatvorila vrata i zaključala.
Nije me bilo briga. Ako se družila sa mnom,
nije mi smetalo da me progoni duh lažnog brata.
Jedine osobe hladnije od moje sestre
bili su njezini prijatelji.
Sranje!
Kad su njezini prijatelji došli k nama,
davala sam sve od sebe.
Iskreno, dobili su ono najbolje.
Vi seronje plaćate, za njih je bilo besplatno.
Da. Obožavala sam to.
Bilo mi je kao Super Bowl, tako uzbudljivo.
Mama bi rekla: „Olivia? Jane je ovdje.”
A ja: „O, kreće, jebote.
Jebeno naravno da je Jane ovdje.
Jebena Jane.
Da, jebena Jane. Jane je ovdje!”
Kakvo uzbuđenje. Prišla bih roditeljima:
„Živnite, vas dvoje. Nemojte mi ovo sjebati.
Jane!”
„Jane!” Bila sam spremna.
Onog trena kad je Jane ušla u kuću,
nikad nisam bila smirenija. Najsmirenija ikad.
Samo sam joj prišla i rekla: „Hej.
Jane, zar ne? Što god, da.
Vidjela sam te u školi. Nije me bilo briga.”
Upravo sam razgovarala s Jane!
A onda bih se skrivala u nasumičnim dijelovima kuće,
za slučaj da me zatrebaju.
„Skrivača? Ne, dobro.”
Možda Jane želi grickati.
A ja bih se pojavila niotkuda,
kao agent za nekretnine u svom domu.
Sve beskorisne informacije svijeta.
„Jane, kako si? Drago mi je.
Hoćeš nešto gricnuti? Mogu ti pomoći.
Prođi kroz kuhinju otvorena tipa. Odvest ću te u smočnicu.
Primijetit ćeš, u smočnici,
kad otvoriš vrata, svjetlo se pali.
Ne znaju to mnogi.
Posluži se, a ako hoćeš, malo kasnije,
pokazat ću ti gdje stati da uđeš u bazen.”
Da, nikad nisam bila vješta u društvu.
Ne. A postaje sve gore,
jer se sad ljudi žele družiti sa mnom.
A ja to ne želim.
A ja… Ne želim to.
Jer ne znam kako. Teško mi je to.
Čavrljanje mi nikako ne ide.
Pet minuta bude sjajno.
Mogu ući na bilo koju zabavu,
iznijeti neprimjerena, ali urnebesna opažanja o svima.
A onda ću dati kompliment domaćici
o njezinom nevjerojatnom, skupom dekoru.
I to je to.
Nemam više ništa drugo.
Počnem paničariti
i ismijavati krivi zagriz nekog djeteta.
„Jebeno…”
A moj muž vidi da paničarim
i samo uleti.
Uleti i izvuče me odande kao junak.
Moj je muž jako vješt u društvenim situacijama,
što me baš živcira.
Netko tko tako dobro izgleda
ne bi smio biti i vješt u svemu. Ne?
Izaberi traku. Hajde.
Ali jest. Društveno je vješt.
Postaje pravi sugovornik.
Što je zanimljivo jer u braku nije rječit,
a s potpunim strancima ne zna začepiti.
Njegovo najdraže mjesto na svijetu?
Prednje sjedalo Ubera.
To nije naše ime za ovo.
Obožava prednje sjedalo Ubera i posvađat će se za njega.
„Kreni, kujo. Moram blagoglagoljiti.”
Skoči naprijed i krene,
iznenada je brbljav, emocionalno dostupan.
A onda, ako dođe do prirodne stanke u razgovoru,
ima repertoar budalaština koji izvuče,
opet spreman.
Uvijek može nešto reći o vremenu.
Ima vrlo nejasne statističke podatke o hortikulturi.
Ja sam obično straga
i guglam sebe.
Kao i: „Što je hortikultura?”
A on naprijed raspravlja o politici i ludo se zabavlja.
Pa sam ga promatrala jer želim naučiti.
Želim postati vještija.
Na obiteljskom smo okupljanju i gledam ga.
Prišao je skupini nepoznatih ljudi.
Samo tako. Nitko nije rekao: „Dođi ovamo, seronjo!”
Učinio je to sam, prišao skupini ljudi.
I počeo govoriti.
A oni su počeli uzvraćati.
A onda su svi čavrljali, nitko se nije znojio.
Sve žene odjednom zanima hortikultura.
Izgledalo je ugodno pa sam pomislila da i ja to mogu.
„Mogu to, djeluje lako.”
Vidjela sam skupinu ljudi. Prišla sam im, samouvjerena.
I rekla: „Bok.
Djelujete kao pičke. Tko je za fotku?”
Je li još tko mislio da je pandemija
zgodan trenutak za skidanje s antidepresiva?
Ne?
Samo ja?
Krenimo onda.
Dakle, skidanje s antidepresiva
vreća je mlohavih kita.
Najgore.
A mojim antidepresivima
treba šest tjedana da izađu iz organizma, ako to činite kako treba.
Gle, možete prestati i odjednom,
ako želite umrijeti.
Ali savjetuju da idete polako
i da se vaše tijelo odvikne od njih tijekom kojih šest tjedana.
Već sam se dugo htjela skinuti s antidepresiva
jer sam popravljena.
Da, ne ide to tako, ali svejedno…
Kad sam razgovarala sa svim mojim liječnicima, svi…
„Svim liječnicima.” Tko sam ja, jebeni Joe Rogan?
Kad sam razgovarala s moja dva liječnika,
uvijek su rekli da nije najbolji trenutak,
jer sam toliko putovala, a posao je bio nestabilan,
pa su rekli: „Nemaš dosljednost u životu.”
„Puno vam hvala.”
Zato mi se zatvaranje činilo kao dobar trenutak
jer sam na jednom mjestu.
Rekoh: „Da, to je sjajna ideja.
Možda tvoja najbolja.
Da, zarobimo je u malom stanu kad ništa na svijetu nije sigurno
i oduzmimo joj ono jedino zbog čega se ne raspadne.”
Odlučila sam se na to
i moram reći,
bilo mi je jako teško
jer sam shvatila da kad sam bila na lijekovima,
funkcionirala sam u nekom stanju otupjelosti i uzbuđenosti…
„Hej!” …cijelo vrijeme.
A kad sam prestajala piti antidepresive,
funkcionirala sam više kao da sam pomalo
potpuno jebeno čudovište.
Nikome nije bilo teže nego mom mužu
jer nikad nije znao što ga čeka.
Došao bi u kuhinju i rekao: „Bok, dušo. Kako ide?
Želiš što iz trgovine?” A ja:
„Jebene trgovine!
Trgovine! Jebene trgovine!
Trgovine! Što želim iz trgovine?
Što ne želim iz trgovine?
Možeš li mi, molim te, donijeti
šest Twixa i četiri Marsa?
I malo cimeta.”
On pita:
„Šest Twixa i četiri Marsa?”
I onda se okrenem:
„I malo cimeta.
Hoću i malo cimeta.
Nikad me ne slušaš!
Želim šest Twixa
i četiri Marsa
i malo cimeta!”
A on kaže: „Hej, u redu je. Daj.
Bit će u redu.”
„U redu je, je li?
Bit će u redu, je li?
Eklatantno nepoštovanje koje mi stalno ukazuješ…”
Cate Blanchett kojoj je učinjena nepravda.
„Kako se usuđuješ, ti od svih jebenih ljudi,
misliti da možeš…”
I svaki lik iz Gospodara prstenova.
„Misliš da ideš u trgovinu, dragocjeni?
Razmisli još jednom, gade!”
Bilo je to čarobno vrijeme za sve nas.
Pa, imam i ADHD.
To nije šala.
Ali dobro je znati na čemu smo, Sydney.
ADHD.
Poremećaj nedostatka pažnje i hiperaktivnosti,
što znači da mi je jako teško
zapamtiti bilo što
i teško mi je ostati mirna i usredotočiti se.
ADHD mi je dijagnosticiran kad sam imala 16 godina,
a tada, Bože,
bila je to velika sramota.
Mislila sam da mi se svijet srušio.
Bilo mi je neugodno i nisam htjela da itko sazna.
Škola mi je bila nemoguća.
Pa su moji roditelji htjeli razgovarati s učiteljima
da znaju da mi je postavljena dijagnoza
i počinjem piti lijekove,
nadajući se da će mi pružiti podršku.
Nije uspjelo.
Jedan je učitelj rekao: „Pa, Celeste, znaš,
moraš iznositi smeće
za cijelu školu do kraja godine
pa nećemo reći kolegama da si malo jebeno….”
Grozno!
Sad je mnogo bolje, što je dobro.
Sad je fora da imaš ADHD.
Čini se da ga svi imaju.
Svi to koriste kao izliku, zar ne?
Netko se progura pred vama u kafiću.
„Oprosti, to je zato što sam neuroraznolika.”
A ja kažem:
„Bok, i ja.
Ovdje sam 40 minuta. Idi na kraj reda, Elone Musk. Odjebi.
Gubi se.”
Ljudi se sad proizvoljno nabacaju tim izrazima
da opravdaju usrano ponašanje.
Čut ćete političara kako kaže…
Oprostite, „političar”.
Perverznjaka. Oprostite.
Ta šala u SAD-u drukčije sjeda.
Na konferenciji za tisak čujete političara:
„Upravo su mi rekli da sam na…”
-„Spektru.” -„…spektru.
Zato sam stavio ruku pod njezinu suknju. Dobro.”
Ili nogometaš kaže…
„Napastovao sam je samo zbog toga
jer je moja mama upravo rekla da imam ADHD.”
Ne! Mrzim to.
Ja sam tipični primjer ADHD-a.
Dijagnosticirali su mi ga rano i već desetljećima pijem lijekove.
Mogu vam reći,
nikad nisam zabila kurac u nešto što to nije željelo.
Istinita priča.
Pijem novi lijek za ADHD, što je dobro.
Pomaže mi da se usredotočim,
ali jedna je od nuspojava da mi pojačava tjeskobu.
Zapravo je baš jaka.
Moram micati tijelo da bih se mogla nositi s time.
Pa puno hodam.
Volim hodati. Hodanje je kao moja furka.
Hodam što češće mogu. Ustajem što prije.
Ustanem u 6 h da to obavim kad nema nikoga.
Tako sam barem mislila. Ispada da mnogo ljudi hoda u 6 h.
A svi koji hodaju u 6 h
obožavaju razgovarati o tome kako hodaju u 6 h.
Kao da sam ušla u klub brbljavaca jutarnjih šetača
u kojem ne želim biti.
Vani sam, jedva vučem guzicu
i pokušavam to obaviti.
A onda vidim jednog.
Obično je stariji, hetero bijelac koji uživa u svom privilegiranom životu.
„Bok.
Ovo funkcionira.”
Zauzeo je cijelu stazu jer ne mora odabrati stranu.
Sve je njegovo, jebote.
Ali kad se malo približi,
nije siguran na koju stranu staze treba ići, zar ne?
Da, baš zabavna igra u 6 h.
Jebeno…
„Hoćeš li …” A kad se opet približi,
to se pretvara u irski ples.
„Odaberi stranu, Michaele Flatley. Daj!”
Moji omiljeni hodači u 6 h
su nešto starije žene
koje obično nose štitnik za sunce
i pederušu jer ne znaju koliko će dugo biti vani, ne?
Izašle su, hodaju.
Nemaju baš nikakav plan, ali nitko nije zauzet kao one.
Zauzeta. Toliko toga.
Toliko posla. Evo što neće učiniti.
Pomoći s unucima.
Volim te žene.
Jedina osoba koju ne možete izbjeći u jutarnjoj šetnji
je feministica drugog vala koja je upravo odradila vježbe.
Uvijek nosi aktivnu odjeću
koja je nijansu presvijetla ili pretamna za njezinu kožu,
pa uvijek izgleda gotovo potpuno gola.
I to me prenerazi.
Jer ne znam zna li ona. Rano je.
I kažem: „Oprostite… O, jebote!
O, ne, oprostite, vidjela sam obris pa nisam bila sigurna.”
Kontam, oslobodi bradavicu, oslobodi usne.
Super mi je to.
Tako su glasne
i samopouzdane.
Žele da znate koliko su glasne i samopouzdane.
Vide me i kažu: „Vidim te, kujo moja.
Pogledaj se, divna djevojko.
U tajicama za mršavljenje i prevelikom džemperu. Da!
Uhvati dan za muda, seksi kujo šefice.
Pogledaj koje smo mi šefice.
I ne daj da ti muškarac ili neprivlačna žena kaže što ne smiješ.
Mi smo kuje i šefice!”
Što mi još ne treba u šetnji? Psi koji seru.
Toliko je pasa koji seru.
Čekaju mene, kažem vam.
Čekaju mene. Doista.
Vide kako dolazim iza ugla
i čučnu.
A znaš da im sfinkter puca od uzbuđenja.
I zure mi u dušu.
I seru
dok sunce izlazi iza njih.
Ne možete pobjeći od toga. Pokušala sam.
Pokušaš ne gledati u oči i pobjegneš.
Ne trčim.
Odlazim razumnim tempom, a oni idu za mnom.
„Kamo ćeš? Mogu ovo i na cesti.”
Jebote.
Psi koji seru.
Ovih mi dana mnogo toga šalju.
Ljudi mi šalju poklone,
što je divno.
Ljudi su dragi prema meni i to jako cijenim.
Ali…
Hvala.
Moram reći
da mi uglavnom tvrtke šalju proizvode.
Šalju mi ih u nadi da ću ih promovirati,
tipa raspakiravanje. Znate što je to?
To je kad tvrtka pošalje proizvod
influenceru
i influencer postavi 40 000 svjetala,
zaključa djecu u kupaonicu na dva sata
i onda se snimi kako otvara poklon, ne?
„Bože, ljudi!
Upravo sam primila ovaj nevjerojatan dar
od Prade.
Vrijedi jedanaestodeset milijardi dolara
i mislila sam da bi bilo nevjerojatno podijeliti ga s vama
jer ga vi nikad nećete dobiti jer ste švorc i ružni.
Lajkaj i pretplati se.”
Raspakiravanje.
Meni su poslali
osam vibratora u dva mjeseca.
To je mnogo dostavljenih plastičnih kurčeva.
Kontam. Shvaćam da imam pratitelje,
publiku s kojom komuniciram
i da je pametno za tvrtke
da mi šalju stvari u nadi da ću ih promovirati
vama, rock-zvijezdama.
Ali osam kita?
Mislim da su malo promašili.
Netko u uredu ne radi svoj posao.
Nisam najseksualnija osoba.
Jedva da ikad dam.
Ne.
Ali slušajte, dame, reći ću ovo.
Vjerujem da svi imamo,
znate, malu božicu seksa u sebi.
Kako god.
Ali nisam ta demografija, jer to nam društvo govori.
To nam marketing govori.
Ljudi koje viđate u reklamama za vibratore
obično su jako mladi, potpuno bezdlaki
s vrlo gustim obrvama.
Nisam…
Nisam ja.
Nisam ja. To je vrlo specifičan tip osobe.
Nećete vidjeti učitelja,
govorim o pravom učitelju matematike,
u reklami za vibrator.
Mislite na svog učitelja?
Trebali biste.
Možete li zamisliti učitelja u reklami za vibrator? Bilo bi ovako:
„Težak dan na nastavi?
Algebra te zbilja živcira?
Dosta ti je zadovoljavanja prstom iza kioska?
Zašto ne isprobaš Zeca 10 000?”
Prodavao bi se kao vrući kesteni.
Vibratore mi šalje bezbroj tvrtki.
Jedan mi je poslala Gwyneth Paltrow.
„Da, bilo je zaista nevjerojatno, ljudi.
Zapravo je od organske pačje masti.
I plastike koja je holistički dobavljena
i dobra je za ocean.
Jedna od značajki je da kad ga umetnete,
on se otopi u vama.
Nakon orgazma,
leptiri samo izlete.”
Pretvore se u gotovinu i odlete Gwyneth.
Poslali su mi i vibrator iz muške tvrtke.
Nije bio napunjen i morala sam platiti poštarinu.
A taj
je imao samo tri postavke
koje su sve zvučale kao neka vrsta auta.
Prva je bila poput auta koji ne pali.
Druga je postavka bila kao formula.
Jebote!
Treća je postavka zvučala kao traktor-patka.
Imao je i debeli priručnik,
debeo kao Da Vincijev kod.
Na koliko se načina može koristiti?
Mislila sam da ću ga zabiti u sebe i odjednom
će se pojaviti Lenny Kravitz.
Volim Lennyja Kravitza.
Da, jako volim Lennyja Kravitza.
Čovjek ima doživotno članstvo u mojoj drkobanci.
Aha. Da! Znate što je drkobanka.
Ono o čemu razmišljate kad drkate
i naplatite si to.
Oprostite. Također…
Lily Allen mi je također poslala vibrator,
ali njezin je bio malo drukčiji
jer je imao malog cuclača. Malog…
Kao Kourtney Kardashian i Travis Barker na crvenom tepihu.
„Prestani!”
Veselila sam se tome da rabim Lily
jer sam mislila da će biti više
od štapa za goveda na koji sam navikla.
Možda duže nastaje žar? Tko zna?
Možda se zapale neke svijeće i zasvira opuštajuća glazba.
Možda onaj zgodni tip iz Bridgertona kucne po prozoru.
Prva sezona, ne?
Koji se kurac dogodio u drugoj?
Gledala sam drugu sezonu ovako:
„Ne, zašto razgovaraju
i nose odjeću?
Ne. Natrag na prvu sezonu.”
Prva sezona Bridgertona preuzeta je više od milijardu puta.
Pola od toga sam ja.
Imala sam nešto vremena. Muž je izveo djecu na sat vremena.
Ili godinu. Nemam pojma koliko ih dugo nije bilo.
I rekoh:
„Dobro, Lily.
Što ima?”
Ubacila sam Lily u situaciju
i, Bože!
Uhvatila sam se za tu kuju.
Uhvatila sam se poput Kardashianke za mršavog bijelog jebača.
Tipa: „Dođi!”
Postalo je vrlo intenzivno vrlo brzo.
Nije bilo svijeća ni opuštajuće glazbe.
Nijedan glumac iz Bridgertona nije došao.
Lily ima zube.
Skoro mi je odgrizla klitoris.
Ništa nije bilo sporo.
Umjesto toga, sve se dogodilo odjednom.
Histerično sam se smijala,
malo plakala, prdnula…
Svršila sam kao demon.
No onda sam se odjednom našla u kuhinji
i spremala djeci ručak utrnutih nogu.
„O, Lily!
O, jebena Lily!
O, Lily!
O, Lily!”
Ispričala sam to u drugom nastupu
i žena je ustala i zavrištala:
„Pošalji poveznicu!”
Sjela je do svog muža i rekla: „Jebote, da nisi…
Svake mi godine za Božić pokloniš parfem.
Ove si godine sama biram dar.”
„Pošalji poveznicu.”
Ispalo je
da sam politički nastrojena.
Nisam znala da jesam, ali ispada da imam mnogo toga za reći
i baš ništa čime bih to poduprla.
Baš ništa.
Ali zbog interneta svi mislimo da trebamo reći
što god želimo, kad god želimo i kako god to želimo.
I da svi na svijetu to žele čuti.
Zbog interneta svi vjerujemo da smo mnogo pametniji,
talentiraniji i vještiji nego što jesmo.
Nikad u životu nisam upoznala
više ljudi koji se nazivaju poduzetnicima
nego u posljednjih mjeseci.
O, Bože!
Nitko nije samo liječnik.
Ili, recimo, inženjer. Dosadno!
Ne, svi su poduzetnici i vole to reći.
„Pozdrav. Bok, ja sam poduzetnica.
Da, poduzetnica sam.
A to što sam poduzetnica znači
da pomažem u stvaranju sadržaja multimedijalne platforme,
usredotočujem se na lokalnu razinu povezivosti između bliskih i dalekih marki
i pazim da smo se laserski fokusirali na riječi poput 'povezivost' i 'lokalno'.
Ja sam poduzetnica.”
Odgovoriš: „Aha, u redu.
Zvuči kao da imaš puno posla.
Kako izgleda tvoj radni tjedan?”
„O, da, hvala. Kao poduzetnica, da…
Prodajem šešire od filca na tržnicama svake druge srijede
od 11.16 do 11.24.
I moj je partner poduzetnik. On skuplja leptire.
Zapravo, njegovi su nam roditelji upravo kupili
naše drugo imanje na litici, odmah do Chrisa Hemswortha.
Odlično nam ide.”
„Dobro. Ne, žao mi je. Nisi poduzetnica.
Ti si pička.”
I uvijek imaju čudna imena, zar ne?
Nikad prije nisu.
Godine 1999., Troy i Alisha.
Sad ih svi znaju kao Lacrossea i Spatulu.
Svijet je poludio.
Prolupao.
Znate tko će nas spasiti?
Rihanna.
Da, ne zajebavam, prijatelji.
Rihanna će nas spasiti. Ona je kraljica svega.
Važne su joj inkluzivnost i tjelesna pozitivnost,
a svi proizvodi koje pošalje u svijet
bave se istim.
Doslovno je pretvorila riječi u djela, ne?
Ima liniju donjeg rublja koja se zove Savage X Fenty
i ima proizvode za vrlo različite tipove tijela.
Zbog nje druge tvrtke za donje rublje počinju slijediti taj primjer.
Čak je i Victoria's Secret
napokon počela širiti raspon veličina, što je sjajno.
Iako, moram spomenuti što se tiče Victoria's Secret,
mogli bi se malo više potruditi
jer, jebote, koliko su se desetljećima trudili da mrzimo sebe.
Pa mogu…
Da.
Ali sad imamo Rihannu,
sve je sređeno,
a njezino rublje Savage X Fenty tako je seksi.
Jako je seksi. Čak su i imena proizvoda seksi.
Jedan od proizvoda se zove
Sjajni grudnjak s četvrt košaricama i trakicama.
Ne više Držač prekorameni za blok kameni.
Drugi se proizvod zove Straga otvorena suknja Fufica.
Začepi. To je seksi.
Drugi se zove
Kostim mačke bez međunožja od naborane mreže.
To je seksi.
Bila sam na njezinoj web-stranici i kupovala sve,
i shvatila da jedino nema
Prevelike gaće za posljednji dan mjesečnice bez mirisa.
Znate koje?
Da, znate.
Drže listove salate na mjestu i upijaju sok maternice.
Tip iza je rekao: „O, Bože!”
To me tako veseli!
Gdje sam vas izgubila?
Kod listova salate ili soka maternice?
O, da.
Jeste li ikad vidjeli modnu reviju Savage X Fentyja?
Hej, sranje, seksi je.
Stavite to u drkobanku, bespla.
Svi su na toj pisti tako raznoliki.
Toliko je različitih tipova tijela.
Različitih oblika.
Velika, mala, crna, bijela.
Neka su grudičasta, neka kvrgava. Što god.
Ali sva su vrlo fleksibilna.
Ljudi na pisti koji se mogu spustiti do poda dok si ližu leđa
i zuriti u vas na seksi način sve vrijeme.
Kraljice tako fleksibilne da mogu ritnuti i twerkati
te istovremeno dojiti.
Sve su tako senzualne. Super mi je to.
Voljela bih vidjeti kako neki od tih proizvoda izgledaju
na nekome tko ima tijelo sredovječne žene od svoje 12. godine.
Nekome tko ne baca nogu
svaki put kad svira Wap,
nego će ti donijeti
kantu i krpu za tvoju mokru picu.
Da.
Voljela bih vidjeti
kako Odijelo mačke bez međunožja izgleda
na jednoj Patriciji.
Da. Svi znamo Patriciju.
Praktična je.
Zaposlena je.
Umorna je.
Hej, Patricia zna biti seksi kad to želi.
Ali ako muž hoće seks više od dvaput mjesečno,
zvat će policiju.
Možete zamisliti Patriciju iza pozornice kako se priprema izaći?
Cindy Crawford je ondje,
jednostavno je Cindy Crawford, jebeno nevjerojatna.
Lizzo je iza pozornice.
Lizzo samo: „Jebote, da!”
Kujo!
Pa kažu: „Patricia, na redu si. Jesi li spremna?”
Patricia kaže: „Da.
Ovdje sam 40 minuta. Parkirati je užas.
Može brže? Moram u školu po klince za 20 minuta.”
Onda bi Patricia istupila
i objasnila sve prednosti i nedostatke proizvoda.
„Bok, neću tratiti vaše vrijeme.
Samo želim predstaviti kožne tange koje nosim.
Ne preporučujemo da ovo nosite nakon ljutog curryja.
Gle, kao što znate, nije važno koliko puta obrišete,
ponekad se nešto zalijepi.
Imamo ove boje. Ovaj model dolazi u crvenoj, crnoj,
i na ograničeno vrijeme, grimiznoj.
Sada, prelazimo na rese za bradavice.
Vi kraljice koje poput mene
imate bradavice veličine tanjura,
nemojte ih kupiti.
Čekajte svilene naljepnice. Stižu za mjesec dana.
I na kraju, htjela sam govoriti
o čipkanim gaćicama niskog struka koje nosim.
Primam puno e-mailova o tome.
Sve vas zanima trebate li kupiti ovaj proizvod
ako imate utrobuh.
Dobro?
Mi kažemo:
'Apsolutno, jebote.'
Utrobuh je glavni.
Ne želimo da se sramite utrobuha.
Želimo da ga prigrlite
i jasno odlučite hoćete li ga ugurati
ili pustiti da visi.”
Samo želim da ga sve kamere snime.
Svi na kamerama kažu: „Da, snimili smo.”
Nedavno sam završila snimanje
svoje prve Netflixove serije.
Da, hvala.
Hvala, ljudi. Bilo je sjajno.
U seriji sam morala odraditi svoju prvu scenu seksa.
I morala sam svršiti, doživjeti orgazam u sceni.
I to tako da u prvom tekstu scene govorim:
„O, sranje, svršavam!”
Oprostite, dame.
To znači završiti.
Da.
Svi muškarci misle: „Ima pravo, to znači.”
Razgovarala sam s mužem o tome
i rekla da imam scenu seksa.
Pitao je kako se osjećam. Rekoh: „Dobro.
Malo sam nervozna jer moram svršiti.
Moram doživjeti orgazam.”
I rekao je:
„Bože.
Kakvu ćeš facu složiti?”
Rekoh: „Onu koju složim dvaput godišnje? Odjebi.”
Došla sam na snimanje i upoznala partnera.
Bio je divan, razgovarali smo o sceni
i pitao me ima li nešto što ne želim da učini.
Rekoh: „Ne, u redu je… Zapravo, da.
Možeš li preskočiti draganje moje dvostruke brade?
Je li to u redu?”
Bilo mu je i više nego u redu.
U šoubiznisu imamo takozvane trenere intimnosti
ili koordinatore intimnosti, i fantastični su.
U biti, postoje da nas zaštite od Harveyja Weinsteina.
Velik je to posao.
Tu su da se pobrinu
da su svi listovi salate pospremljeni
i da svi znaju što smiju dirati, a što ne.
I koliko jako mogu dirati.
Naša je koordinatorica bila sjajna.
Bivša profesionalna plesačica.
Bila je na turneji s mjuziklom Chicago.
Dala nam je odlične savjete.
U sceni sam morala biti na njemu i…
Da, opet, dame, to je navodno opcija.
Na njemu?
Jer obično uđem u krevet,
legnem na bok i čekam.
Ne ovaj put.
Morala sam biti gore.
Što je ovo? Neki egzotični francuski film?
Dakle,
gore sam,
okrenem se trenerici za intimnost:
„Možeš li doći na trenutak?”
Došla je i pitala sam:
„Što da radim s licem?”
Jer ja sam glumica, znam glumiti.
Znam to odglumiti.
Ali ovo je televizija! Nisam znala što da radim.
Dala mi je sjajan savjet.
Rekla je: „Znaš ono kad staviš štapić u uho?
Tako.”
Poklon za vas, dame!
Poklon za vas!
Ovo je moj dar vama.
Sve ćete večeras stići kući
i vaši će vam partneri reći: „Hej, hoćemo?”
A vi: „Da, idem po štapiće.”
Slat ćete mi poruke s fotkama ovako.
Štapić. Genijalno.
Dakle, faca je riješena. Spremna sam.
Ondje smo i moramo vježbati, zar ne?
I tako smo samo…
Začepite. Prolazili smo pokrete.
Prolazili pokrete i sve to.
Prišla mi je da mi kaže nešto o kukovima:
„Trenutačno mnogo guraš naprijed.
Zašto ih ne pokušaš bacakati unatrag?
Ovako.”
A ja rekoh:
„Tko se tako jebe?”
Ne.
Ona kaže:
„Ljudi koji svrše.”
„Svi ti ljudi koji svrše.”
„Jebeni ljudi koji svrše.”
O, Bože.
Završili smo s probom i spremali smo se snimati,
i kad je redatelj uzviknuo „Akcija!”,
ona me gurnula u to, pet, šest, sedam, osam.
Rekoh: „Dobro, kujo. Nisi se došla igrati.
Idemo.”
I tako, radimo to, osjećala sam se sjajno.
Nafrizirana, našminkana, sjajna rasvjeta.
Zatvoreni set, znači da je bilo vrlo malo ljudi.
Dakle, radimo to,
pogledam svog partnera, gleda me gore,
i kaže: „Ide ti sjajno, dušo.” „Hvala!”
Radimo to. Različiti kutovi i sve
i redatelj kaže: „Rez!”
I svi: „To, uspjeli smo!”
Jer, iskreno, bila sam jako nervozna.
Čuješ horor-priče o tome.
Ali moram priznati da mi je to bilo pozitivno iskustvo.
Osjećala sam se sigurno, da se brinu za mene
i na kraju sam se osjećala pomalo oslobođeno.
Jedna sam od izvršnih producenata serije
i zamolila sam da mi pošalju snimku te večeri.
I jesu. Poslali su je te večeri.
Došla sam kući, pripremila sve,
natočila si čašu vina
i počela gledati.
O, Bože!
Ne znam što se dogodilo!
Iskreno, mislila sam da dajem sve od sebe, kao Demi Moore u Striptizu.
Nisam. Izgledala sam kao jebeni terijer koji jebe tenisku lopticu.
Moj se muž s punim pravom brinuo
kakvu ću facu složiti.
Jedini način da opišem
facu koju sam složila
je kao tiha strojnica.
Dakle, nikako nemojte propustiti
moju novu Netflixovu seriju.
Hvala što ste došli, Sydney!
Spremni?
Kreni!
Hvala!
Bok!
Prijevod titlova: Nikolina Novak