Downloaded from YTS.MX
‫- צולם בבית האופרה בסידני,‬ ‫בארצם של בני הגדיקל מאומת האאורה -‬
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫קדימה, בית האופרה בסידני!‬
‫קבלו לבמה את סלסט ברבר!‬
‫- סלסט ברבר: בסדר, תודה -‬
‫היי! איזה טירוף!‬
‫כן!‬
‫היי, סידני! מה קורה?‬
‫זה אדיר!‬
‫שלום, חבר'ה.‬ ‫ברוכים הבאים לספיישל שלי ב-NETFLIX.‬
‫זה מטורף.‬
‫אני כל כך מתרגשת להיות פה. זה כל כך…‬
‫בעלי ואני נמצאים בזוגיות כבר 19 שנים, כן,‬
‫והצלחתה של מערכת היחסים בינינו‬
‫מבוססת ב-100% על מרחק.‬
‫וגם על מרחק בינינו.‬
‫אנחנו אלופים בלהתגעגע אחד לשני,‬
‫אנחנו מעולים בזה.‬
‫אבל אז הגיעו הסגרים,‬
‫והוא היה בכל מקום.‬
‫כל הזמן, לעזאזל.‬
‫אם הפרצוף שלו לא היה פה,‬
‫הזין שלו היה פה.‬
‫זה יותר מדי.‬
‫הכול יצא מפרופורציה, נכון?‬
‫הכול הוגדל.‬
‫טוב, לא הזין שלו. הוא שמר על המידה.‬
‫אבל 19 שנים הן זמן ארוך, אם תשאלו אותי.‬
‫בעלי ואני עברנו הרבה דברים יחד.‬
‫הייתי אימו החורגת של הבת שלו‬ ‫מאז שהייתי בת 21.‬
‫יש לנו קשר חזק מאוד,‬
‫אבל אני מוכרחה לומר לכם,‬ ‫הסגר כמעט שבר אותנו.‬
‫איך אנשים נכנסו להיריון אז, לעזאזל?‬
‫"זה תינוק הקורונה שלנו."‬
‫"לא הצלחנו להוריד את הידיים אחד מהשני."‬
‫איך?‬
‫אנחנו לא הצלחנו להתרחק מספיק זה מזו.‬
‫לפעמים היינו מבלים את כל היום יחד‬
‫בזמן שאנחנו יושבים בצדדים מנוגדים של הספה‬ ‫בדממה מוחלטת‬
‫ומדי פעם היינו עושים תנועות מגונות זה לזו.‬
‫"הנה, חבר, זה מה שתקבל היום."‬
‫"וקח עוד כמה למחר."‬
‫בכל התקופה ההיא,‬ ‫היינו במרחק של 20 דקות מגירושים.‬
‫השחקנית ג'יימי לי קרטיס‬ ‫הייתה נשואה במשך 27 שנים, נכון?‬
‫עשרים ושבע שנים!‬
‫לפני כמה שנים היא נשאלה בריאיון,‬
‫"מהו הסוד לנישואים ארוכים?"‬
‫והיא אמרה,‬
‫"אל תעזבו".‬
‫זה מה שהיא אמרה, "פשוט לא עוזבים".‬
‫"כן, צריך להישאר על האוטובוס‬
‫"והאוטובוס ממשיך לנסוע.‬
‫"הנוף עשוי להשתנות,‬
‫"אבל אתם צריכים להישאר על האוטובוס".‬
‫כן, אין הרבה אנשים שיגידו את זה‬ ‫אחרי הסגרים.‬
‫לא, הייתי מרסקת את האוטובוס הזה לתוך עץ,‬ ‫מציתה אותו,‬
‫ורצה מעל לקילומטר משם, אם יכולתי!‬
‫אני חייבת להודות שלא הכול היה רע.‬ ‫למדתי כמה דברים על בעלי באותה תקופה.‬
‫למדתי שבכל פעם שהוא שותה מים,‬
‫הוא רוצה כיף.‬
‫בכל פעם.‬
‫"תראי, השעה עשר בבוקר,‬ ‫וסיימתי שני ליטר מים."‬
‫"כל הכבוד, יקירי,‬
‫"הענקת המדליות תתקיים בשעה שש. יופי לך."‬
‫למדתי שבכל פעם שאנחנו רבים,‬ ‫הוא מנקה את הבית.‬
‫תהיו בטוחים‬ ‫שיזמתי איתו כמה ריבים לא עקרוניים.‬
‫גם הבנתי באיזו תדירות הוא רוצה לשכב איתי.‬
‫אבל מה שחשוב יותר,‬
‫הבנתי באיזו תדירות אני מסרבת.‬
‫ולא הבנתי. לא הבנתי את זה בכלל.‬
‫הוא היה מנסה דרכים שונות.‬
‫הוא ניסה להיות ספונטני.‬
‫"היי, מותק. תראי, הבנים מתעסקים באייפד.‬
‫"את רוצה קצת פינוק של צהריים?"‬
‫ואני אמרתי,‬
‫"לא, תודה".‬
‫הוא ניסה להיות רומנטי.‬
‫"מילאתי לנו אמבטיית קצף.‬ ‫בואי נעשה אמבטיה יחד."‬
‫אמרתי, "אני נקייה, חבר. זוז מפה".‬
‫הוא ויתר לבסוף.‬
‫לפעמים הוא היה קופץ מולי, ערום כולו.‬
‫"מה את עושה?"‬
‫"איתך? שום דבר."‬
‫הוא לא עצר,‬ ‫גם כששכבתי במיטה וישנתי עמוקות.‬
‫הייתי נוחרת והוא היה אומר,‬
‫"היי…‬
‫"את רוצה קצת…"‬
‫אמרתי, "לא, תפסיק, רד ממני!"‬
‫"אני יכול לשכב לידך ולאונן?"‬
‫"כן, אבל תנקה אחריך."‬
‫הוא שאל, "סליחה?"‬
‫"אני אריב איתך אחר כך, אל דאגה".‬
‫אבל אני רוצה לומר‬
‫שאחרי 19 שנים יחד,‬
‫זו הייתה התקופה בה הוא אמר לי‬ ‫את הדבר הכי רומנטי שהוא אמר לי מעולם.‬
‫לעולם לא אשכח את זה.‬
‫הוא ניגש אליי יום אחד, הביט בעיניי ואמר,‬
‫"היי, מותק.‬
‫"בואי נלך למיטה ונסתכל בטלפונים שלנו‬ ‫עד שייגמרו להם הסוללות".‬
‫זיינתי אותו כל הלילה.‬
‫אז כשהייתי עם הילדים כל הזמן,‬
‫הבנתי כמה מהר הם גדלים‬ ‫וכמה שקשה לי להתמודד עם זה.‬
‫אני לא מצליחה להתמודד עם זה בכלל.‬ ‫אני רוצה שהם יישארו תינוקות לנצח.‬
‫צרחתי על הילדים שלי‬ ‫כשהבגדים שלהם נעשו קטנים עליהם,‬
‫וסירבתי לקנות להם בגדים חדשים.‬ ‫"אתם בחרתם לגדול.‬
‫"תכניסו את הבטן, זה בגללכם."‬ ‫בני המסכן בן ה-11 לובש בגדים ממש לוחצים,‬
‫הוא הולך לבית הספר בחולצת בטן‬ ‫כמו מעריץ דפוק של בריטני.‬
‫"קדימה, היא חופשייה. תייצג אותה. זהו, כן."‬
‫הבנים שלי בני 8 ו-11.‬
‫אני עדיין מחטאת את הבובות שלהם, שיהיה.‬
‫לפעמים אני דוחפת אותם בכוונה‬ ‫ומקווה שהם יבכו ורק ירצו שאחבק אותם.‬
‫אחרי הלידה,‬ ‫לא הורשיתי להניק את אף אחד מהבנים שלי,‬
‫ועכשיו אני אומרת,‬ ‫"בא לכם לנסות? בואו ננסה".‬
‫"בואו ננסה".‬
‫אני לא בסדר.‬
‫אני מנסה לגנוב כמה שיותר רגעים איתם.‬
‫כשאני בבית,‬ ‫התחלתי ליישם שגרה לילית עם הבנים,‬
‫שירות חדרים, אם תרצו.‬
‫הבנים שלי חולקים חדר.‬
‫הם תמיד יחלקו חדר מחורבן.‬
‫יש להם שתי מיטות יחיד,‬
‫ואני אוהבת להיכנס לחדר ולסדר אותו לקראתם.‬
‫אני מכבה את האורות, מדליקה כוכבים על התקרה‬
‫ואולי, אתם יודעים, מוסיפה ריח לילך,‬ ‫או משהו ממש נחמד.‬
‫אז הבנים נכנסים וקופצים למיטה‬
‫ואנחנו אוהבים לשיר שיר אחד יחד,‬
‫אנחנו אוהבים את השירים הקלאסיים.‬ ‫השיר האהוב עלינו הוא, "נצנץ, נצנץ כוכב קטן‬
‫"איני יודע מה אתה…"‬
‫אני תמיד חושבת מה הבנים שלי יזכרו כשיגדלו‬
‫ואלו זיכרונות יהיו להם ממני,‬
‫ואני מקווה שזה יהיה אחד מהזיכרונות האלה,‬
‫כי אני חושבת שזה זמן מאוד מיוחד עבורם.‬
‫אז התחלתי להוסיף יין לשגרת הלילה שלנו.‬
‫אי אפשר להתרכז רק בילדים!‬
‫והאמת היא שהיינו באמצע הסגר,‬
‫ככה שהייתי שיכורה גמורה כבר מאמצע השבוע.‬
‫אחרי שני בקבוקי יין, בשעה חמש בערך,‬
‫הבנתי שאני סוטה מהשיר "נצנץ"‬
‫ועברתי לשירה בסגנון קייסי צ'יימברס מ-2002.‬
‫"האם איני יפה מספיק?‬
‫"האם ליבי שבור מדי?"‬
‫ואתם יודעים שהמצב מחמיר לקראת סוף השבוע.‬
‫ביום שבת כבר עברנו לבקבוקי טקילה.‬
‫הוצאנו את השקיות הקטנות עם הוואקום…‬
‫ואז הבנתי שהם גדלים‬
‫והכל דפוק, וכולנו נמות בכל מקרה, אז…‬
‫"כולם כולל כולם, כולם‬
‫"כולם כולל כולם בכל העולם"‬
‫הילדים שלי הספיקו לחוות טראומה‬ ‫לפני יום ראשון.‬
‫כן, כיף בימי ראשון.‬
‫הייתי מסתובבת בבית ואומרת, "קדימה, ילדים.‬
‫"הגיע הזמן לשגרת הלילה",‬
‫ואז הבנתי שהם במיטה כבר משתיים בצהריים‬ ‫ומעמידים פנים שהם ישנים…‬
‫"פאק."‬
‫ילדים הם כל כך חכמים בימינו, זה מטורף!‬
‫הם כל כך חכמים היום.‬
‫אני לא ידעתי כלום כשגדלתי.‬
‫לא ידעתי כלום.‬
‫וככה אני וההורים שלי רצינו שיהיה.‬
‫אתם יודעים,‬ ‫כשההורים שלי אמרו שאנחנו יוצאים,‬
‫כולנו פשוט נכנסנו לרכב.‬
‫נכון?‬
‫כן, פשוט נכנסים למכונית.‬
‫לא שאלנו לאן נוסעים.‬
‫אידיוט מחורבן.‬
‫תיכנס לאוטו!‬
‫במקרה שמישהו היה שואל‬ ‫בגלל שאחותו הטיפשה הכריחה אותו,‬
‫היינו נתקלים בחריקת שיניים‬ ‫ובנעיצת מבט מאבא, שפירושן,‬
‫"תיכנסו לאוטו."‬
‫"שיט. סליחה."‬
‫ההורים שלי היו משקרים לנו במצח נחושה.‬
‫הם אמרו, "קדימה, בנות, הולכים לדיסנילנד".‬
‫אז מצאתי את עצמי שוכבת‬ ‫ועוברת לראשונה בדיקת מטוש בנרתיק, כאילו…‬
‫לא חשבתי שזו החוויה ב"ספלאש מאונטיין".‬
‫אי אפשר לעשות דבר כזה היום. אין סיכוי.‬
‫"נאורים" מחורבנים.‬
‫ילד להורה שהיה מנסה לעשות דבר כזה היום,‬ ‫יוציא להורה צו הרחקה. במקרה של הילדים שלי,‬
‫עליי למסור להם לו"ז מפורט בכל יום‬
‫ועליי לתאם איתם בכל עשר דקות‬
‫כדי לוודא שהם במקום רגשי נכון לפעילות.‬
‫זה מוגזם.‬
‫זה פשוט… זה מתיש.‬
‫אבל אני מנסה לעמוד בקצב, באמת.‬
‫הבנים שלי שיחקו יחד‬
‫ובני בן ה-8 קרא לבני בן ה-11, "נקבה".‬
‫אני אמרתי, "סליחה, לא.‬
‫"אל תגיד לו את זה, בבקשה, זה משפיל נשים".‬
‫והוא ניגש אליי בצעדים נמרצים ואמר,‬
‫"למה? לא אמרתי את זה לך, והוא לא אישה".‬
‫פאק.‬
‫זה כל כך חכם.‬
‫אני אוהבת לצפות בבנים שלי משחקים.‬
‫אני נזכרת במשחקים עם אחותי הגדולה.‬ ‫שמה אוליביה, והיא מבוגרת ממני בכארבע שנים.‬
‫כשגדלנו, הייתי פשוט אובססיבית‬ ‫לכל מה שקשור בה‬
‫וגם היינו שונות לגמרי אחת מהשנייה.‬
‫היא התעניינה בפרל ג'אם ובחרדה עולמית.‬
‫ואני אהבתי את הספייס גירלס‬ ‫וסנדוויצ'ים עם ריטלין.‬
‫אבל הייתי אובססיבית כלפיה‬
‫למרות כל מה שהיא עשתה לי.‬
‫פעם אחת היא השתמשה בראש שלי כמדרגה‬
‫כדי להיכנס לבריכה.‬
‫רק אזכיר בזריזות שהיו לנו מדרגות תקינות‬ ‫שהובילו לבריכה.‬
‫אבל היא רצתה להשתמש בראש שלי.‬ ‫אז הייתי בבריכה.‬
‫היא עמדה על הראש שלי וכשהיא צללה,‬
‫היא העיפה את הראש שלי והוטחתי לצד הבריכה.‬
‫הדם השפריץ לכל עבר.‬
‫ואני זוכרת, כשהתאוששתי ממרחץ הדמים,‬
‫היא פשוט צרחה עליי, "אל תספרי לאימא!"‬
‫ואמרתי, "לא אספר".‬
‫"לא אספר. רק תמשיכי לשחק איתי, בבקשה".‬
‫היא גם אמרה לי‬ ‫שהיה לנו אח בכור בשם מייקל‬
‫ושהוא מת מכלבת בפנים.‬
‫כן, הכלבת הכי גרועה שיש.‬
‫היא גרמה לי להבטיח‬ ‫שלא אגיד שום דבר לאימא ואבא‬
‫כי עדיין קשה להם מאוד.‬
‫היא אמרה לי‬
‫שאימא ואבא קברו אותו מתחת לחניה שלנו‬ ‫כדי שיהיה קרוב אלינו.‬
‫אז היא לקחה אותי לאותה החניה‬
‫כדי שנוכל "לזכור אותו יחד".‬
‫תרתי את החלל בחיפוש אחר פינת זיכרון למייקל‬
‫והיא דחפה אותי לחניה, כיבתה את האור,‬ ‫סגרה את השער ונעלה אותו.‬
‫לא היה לי אכפת.‬ ‫כל עוד היא רצתה לבלות איתי‬
‫שמחתי להיות נרדפת על ידי רוח הרפאים‬ ‫של אחי המת והמזויף.‬
‫כילדה,‬ ‫היחידים שהיו מגניבים יותר מאחותי הגדולה,‬
‫היו החברים שלה. לעזאזל!‬
‫כשהחברים שלה באו אלינו הביתה,‬
‫נתתי להם הופעה.‬
‫בכנות, הם קיבלו ממני את המיטב.‬
‫אתם משלמים על זה, פרייארים,‬ ‫עבורם זה היה בחינם.‬
‫כן. כל כך אהבתי את זה!‬
‫זה היה כמו הסופרבול מבחינתי. ממש התרגשתי.‬
‫אני זוכרת שאימא שלי הייתה אומרת,‬ ‫"אוליביה? ג'יין כאן",‬
‫ואני חשבתי, "הנה זה בא!"‬
‫"ברור שג'יין כאן, לעזאזל".‬
‫"פאקינג ג'יין".‬
‫"כן, פאקינג ג'יין".‬
‫"ג'יין כאן!"‬
‫כל כך התרגשתי. ניגשתי להורים שלי ואמרתי,‬ ‫"תתעוררו. אל תדפקו לי את זה".‬
‫"ג'יין!"‬
‫נדלקתי.‬
‫בשנייה שג'יין נכנסה לבית שלי,‬
‫הפכתי למגניבה משהייתי אי פעם,‬ ‫האדם המגניב בעולם. ניגשתי ואמרתי לה,‬
‫"היי".‬
‫"את ג'יין, נכון? שיהיה, כן".‬
‫"כן, ראיתי אותך בבית הספר היום. אז מה".‬
‫הרגע דיברתי עם ג'יין!‬
‫ואז התחבאתי במקומות מאוד משונים ברחבי הבית‬
‫רק למקרה שמישהו יזדקק לי.‬
‫"מחבואים? לא, בסדר."‬
‫היה מקרה שג'יין רצתה חטיף.‬
‫פשוט הופעתי פתאום‬ ‫כמו סוכן נדל"ן בבית פתוח בבית הפרטי שלי.‬
‫חלקתי את המידע המיותר בעולם.‬
‫"ג'יין, מה נשמע? טוב לראות אותך.‬
‫"את רוצה חטיף, מה? אוכל לעזור לך.‬
‫"בואי, היכנסי אל המטבח הפתוח,‬ ‫אקח אותך למזווה."‬
‫"ודאי תבחיני שכאן, במזווה,‬
‫"האור נדלק כשאת פותחת את הדלת."‬
‫"אין הרבה אנשים שיודעים את זה.‬ ‫אז קחי לך חטיף,‬
‫"ומאוחר יותר, אם יתחשק לך,‬ ‫אראה לך איך להשתמש במדרגות בכניסה לבריכה."‬
‫כן, לא ידעתי להשתלב בחברה.‬
‫לא. וזה רק נעשה גרוע יותר,‬
‫בגלל שכיום, אנשים רוצים לבלות איתי.‬
‫ואני לא רוצה.‬
‫ואני… לא רוצה לעשות את זה.‬
‫כי אני לא יודעת איך לעשות את זה.‬ ‫זה קשה לי.‬
‫קשה לי מאוד לנהל שיחות חולין.‬
‫כאילו, אני מעולה, לחמש דקות.‬
‫אוכל להיכנס לכל מסיבה,‬
‫להשמיע הערות לא הולמות‬ ‫שהן תובנות מצחיקות מאוד בנוגע לכל האורחים,‬
‫ואז אחמיא למארחת‬
‫על העיצוב המדהים והיקר שלה.‬
‫מכאן ואילך, נגמרו לי הרעיונות.‬
‫אין לי שום דבר אחר להציע.‬
‫ואני מתחילה להילחץ,‬ ‫וצוחקת על המנשך הלקוי של אחד מהילדים,‬
‫כאילו, "מה זה החרא הזה…"‬
‫זה לא… בעלי רואה שאני נלחצת‬
‫והוא פשוט מגיח בסערה.‬
‫הוא מגיח בסערה ומחלץ אותי משם כמו גיבור.‬
‫תשמעו, בעלי כל כך מוצלח במצבים חברתיים,‬
‫וזה ממש משגע אותי.‬
‫כי אני לא חושבת שמישהו שנראה כל כך טוב‬ ‫צריך להיות גם בעל כישורי חיים בנוסף, נכון?‬
‫תתמקד בדבר אחד, בחייך.‬
‫אבל זה נכון,‬ ‫הוא כל כך מוצלח מבחינה חברתית.‬
‫זה כאילו שהוא הופך לאיש שיחה. וזה מעניין,‬ ‫כי הוא בכלל לא מתקשר במסגרת הנישואים,‬
‫אבל בנוכחות זרים, הוא הופך לדני קשקשני.‬
‫אתם יודעים מה המקום המועדף עליו בעולם?‬
‫המושב הקדמי ברכב אובר.‬
‫אנחנו לא קוראים למקום הזה ככה…‬
‫הוא מת על המושב הקדמי כשהוא מזמין אובר‬ ‫והוא יריב איתי כדי לזכות בו.‬
‫הוא אומר,‬ ‫"זוזי, כלבה, אני צריך לדבר, עופי".‬
‫הוא קופץ למושב הקדמי‬
‫ולפתע, הוא הופך לאדם תקשורתי ונגיש‬ ‫שאין כדוגמתו.‬
‫ובמקרה שהשיחה כוללת שתיקה קצרה וטבעית,‬
‫יש לו רפרטואר של שטויות‬ ‫שהוא פשוט יכול לשלוף ולדבר עליהן.‬
‫הוא מוכן לפעולה.‬
‫תמיד יש לו משהו לומר על מזג האוויר.‬
‫יש לו נתונים סטטיסטיים מעורפלים‬ ‫בנוגע לגננות.‬
‫אני בדרך כלל יושבת מאחור‬
‫ומחפשת את עצמי בגוגל.‬
‫ובנוסף, "מה זה גננות?"‬
‫הוא יושב מלפנים, מדבר על פוליטיקה,‬ ‫עושה חיים משוגעים.‬
‫צפיתי בו מתנהל, כי רציתי ללמוד.‬ ‫אני רוצה להשתלב טוב יותר בחברה.‬
‫אז יצאנו לאירוע משפחתי וצפיתי בו.‬
‫הוא ניגש לקבוצת אנשים שהוא לא הכיר.‬
‫הוא ניגש לשם סתם כך.‬ ‫אף אחד לא אמר, "בוא הנה, אידיוט!"‬
‫הוא פשוט ניגש ביוזמתו לקבוצת אנשים.‬
‫והוא התחיל לדבר.‬
‫והם דיברו אליו.‬
‫ואז כולם פשוט שוחחו, ואף אחד לא הזיע.‬
‫וכל הנשים החלו להתעניין מאוד בגננות.‬
‫זה נראה די מהנה. אז חשבתי,‬ ‫"אני יכולה לעשות את זה".‬
‫"זה נראה קל".‬
‫אז ראיתי קבוצת אנשים‬ ‫וניגשתי אליהם בביטחון.‬
‫אמרתי, "שלום".‬
‫"טוב, אתם נראים כמו שמוקים.‬ ‫מי רוצה להצטלם?"‬
‫מישהו חשב שהמגפה הבין-לאומית‬
‫תהיה תקופה טובה להיגמל בה‬ ‫מתרופות נגד דיכאון?‬
‫לא?‬
‫רק אני חשבתי ככה?‬
‫אז ניכנס לזה.‬
‫כשמפסיקים לקחת תרופות נגד דיכאון,‬
‫נכנסים לעולם של פינים רפויים.‬
‫אין גרוע מזה.‬
‫והתרופות שאני לקחתי נגד דיכאון‬ ‫אמורות לצאת ממערכות הגוף בתוך שישה שבועות,‬
‫אם נגמלים מהן כראוי.‬
‫תראו, אפשר להפסיק בבת אחת‬
‫אם מה שבא לכם זה למות.‬
‫אבל מומלץ להפסיק לקחת את התרופות בהדרגה,‬
‫ופשוט לתת להן להתפוגג מהגוף‬ ‫במשך כשישה שבועות.‬
‫כבר שנים שרציתי להפסיק לקחת את התרופות,‬
‫בגלל שפתרתי את כל הבעיות שלי.‬
‫כן, זה לא עובד ככה, אבל בכל אופן…‬
‫אבל כשדיברתי עם כל הרופאים שלי על העניין,‬
‫הם אמרו…‬
‫"כל הרופאים שלי"… מי אני, ג'ו רוגן הדפוק?‬
‫כשדיברתי עם שני הרופאים שלי על העניין,‬
‫הם אמרו שהעיתוי לא נכון לי כרגע‬
‫בגלל שביליתי המון זמן בנסיעות‬ ‫ובעבודה בלתי יציבה,‬
‫והרופאים אמרו לי,‬ ‫"אין לך שום עקביות בחיים".‬
‫"תודה רבה לכם."‬
‫אז בזמן הסגר,‬
‫חשבתי… לדעתם, העיתוי הזה יכול להצליח‬ ‫בגלל שאני נמצאת רק במקום אחד.‬
‫חשבתי, "כן, זה רעיון מעולה, חבר'ה.‬
‫"נראה שהפעם התעליתם על עצמכם".‬
‫"כן, נכלא אותה בדירה קטנטנה‬ ‫בזמן ששום דבר בעולם לא בטוח‬
‫"וניקח ממנה את הדבר היחיד‬ ‫שמונע ממנה להתפרק."‬
‫אז החלטתי לעשות את זה,‬
‫ואני מוכרחה לומר לכם,‬
‫היה לי קשה מאוד‬
‫בגלל שהבנתי שבזמן שהייתי תחת השפעת התרופות‬
‫פעלתי מתוך תחושת אדישות וקצת ריחוף…‬
‫"היי!"‬
‫כל הזמן.‬
‫ואז הבנתי,‬ ‫כשהפסקתי לקחת תרופות נגד דיכאון,‬
‫פעלתי מתוך מצב‬
‫שבו הייתי דומה קצת לחתיכת מפלצת מחורבנת.‬
‫ואף אחד לא סבל יותר מבעלי,‬
‫בגלל שהוא אף פעם לא ידע מה הוא יקבל.‬
‫הוא היה נכנס למטבח ואומר,‬ ‫"היי, מותק. מה שלומך? תרצי משהו מהחנויות?"‬
‫ואני אמרתי…‬
‫"חנויות מזדיינות!"‬
‫"חנויות! חנויות מזדיינות!"‬
‫"חנויות! או, מה אני רוצה מהחנויות?‬ ‫מה אני לא רוצה מהחנויות? חנויות! תביא לי…‬
‫"שישה חטיפי טוויקס וארבעה מארס?‬
‫"וגם קינמון."‬
‫והוא אמר,‬
‫"שישה טוויקס וארבעה מארס?"‬
‫ואני פשוט הסתובבתי ואמרתי,‬
‫"וגם קינמון".‬
‫"רציתי גם קינמון".‬
‫"אתה לא מקשיב לי!"‬
‫"אני רוצה שישה טוויקס‬
‫"וארבעה מארס‬
‫"וקינמון!"‬
‫והוא אמר, "הכול בסדר,‬ ‫בואי… הכול יהיה בסדר".‬
‫"אז הכול בסדר, מה?"‬
‫"יהיה בסדר, מה?"‬
‫"חוסר הכבוד הבוטה שאני מקבלת…"‬
‫נראיתי כמו קייט בלאנשט אחרי שעשו לה עוול.‬
‫"איך אתה מעז,‬ ‫מבין כל האנשים המזדיינים, לדבר אליי ככה…"‬
‫נראה שגם הזכרתי כל דמות מ"שר הטבעות".‬
‫"אתה חושב שתלך לחנויות, חמדתי?"‬
‫"תחשוב שוב, בן זונה!"‬
‫זה היה זמן קסום עבור כולנו, לדעתי.‬
‫אז אני גם סובלת מ-ADHD.‬
‫זה… זו לא הבדיחה.‬
‫אבל טוב לדעת מה אתם חושבים, סידני.‬
‫תופעת ADHD.‬
‫זו הפרעת קשב והיפראקטיביות,‬
‫ולכן קשה לי מאוד לזכור מידע‬
‫ואני מאוד מתקשה לשבת בשקט ו…‬
‫להתרכז.‬
‫אובחנתי כסובלת מ-ADHD בגיל 16,‬
‫ובזמנו, אלוהים,‬
‫זו הייתה בושה גדולה.‬
‫כשאובחנתי, חשבתי שסוף העולם הגיע.‬
‫הייתי כל כך נבוכה ולא רציתי שאף אחד ידע.‬
‫ובית הספר היה בלתי אפשרי מבחינתי,‬ ‫אז ההורים שלי חשבו לדבר עם כמה מהמורים,‬
‫רק כדי שהם ידעו שאובחנתי‬
‫ושאני מתחילה טיפול תרופתי‬
‫מתוך תקווה לנסות ולגייס את המורים לצידנו.‬
‫זה לא עבד.‬
‫אני זוכרת שאחת המורות אמרה,‬ ‫"טוב, סלסט,‬
‫"מעכשיו תפני את הזבל של כל בית הספר‬ ‫עד סוף השנה,‬
‫"ואז לא נספר לחברים שלך שאת דפוקה ב…"‬
‫זה נורא…‬
‫המצב הרבה יותר טוב כיום, וזה טוב. זה…‬
‫היום זה כמעט מגניב לסבול מ-ADHD.‬
‫ונראה שכולם סובלים מזה.‬
‫ונראה שכולם משתמשים בזה כסוג של תירוץ, לא?‬
‫מישהו יעקוף אתכם בתור בבית קפה, לדוגמה.‬
‫הוא יגיד, "סליחה, פשוט יש לי מגוון עצבי".‬
‫ואני חושבת אז,‬
‫"שלום. גם לי.‬
‫"אני מחכה כאן 40 דקות.‬
‫"תחזור לתור, אילון מאסק, לך תזדיין.‬
‫"עוף מפה".‬
‫אבל אנשים מנפנפים במונחים האלה‬
‫כדי להצדיק התנהגות מחורבנת.‬
‫לדוגמה, תוכלו לשמוע פוליטיקאי אומר…‬
‫סליחה, "פוליטיקאי"…‬
‫סוטה. סליחה.‬
‫כן, הבדיחה הזו מתקבלת אחרת באמריקה.‬
‫אבל לפעמים נראה פוליטיקאי במסיבת עיתונאים‬
‫והוא אומר, "כן, היי. הרגע נמסר לי שאני ב…"‬
‫"בספקטרום".‬
‫"לכן הכנסתי לה יד לחצאית. טוב…"‬
‫או שנשמע שחקן כדורגל שאומר…‬
‫"לא, תקפתי אותה מינית מסיבה אחת בלבד,‬
‫"אימא שלי סיפרה לי הרגע שיש לי ADHD".‬
‫לא! אני שונאת את זה.‬
‫אני נערת השער של ADHD, טוב?‬
‫אובחנתי בגיל צעיר,‬
‫ובמשך עשורים לקחתי תרופות לסירוגין‬ ‫לטיפול בבעיה,‬
‫ואני יכולה לומר לכם היום‬
‫שמעולם לא תקעתי את הזין שלי‬ ‫במשהו שלא רצה אותו.‬
‫זו האמת.‬
‫התחלתי לקחת תרופה חדשה לטיפול ב-ADHD‬ ‫והיא טובה.‬
‫היא עוזרת לי להתרכז יותר,‬
‫אבל אחת מתופעות הלוואי של התרופה‬ ‫היא הגברת החרדה שלי.‬
‫אני מלאת חרדות, האמת.‬
‫אז אני צריכה להזיז את הגוף‬ ‫כדי להתמודד עם החרדה.‬
‫אז אני הולכת הרבה.‬
‫אני אוהבת ללכת. הליכות הן הקטע שלי.‬
‫אני יוצאת להליכות בכל זמן שאני יכולה‬ ‫וקמה מוקדם לקראתן.‬
‫אני מנסה לקום בשש בבוקר‬ ‫ולצאת להליכה כשאין איש בסביבה.‬
‫טוב, זה מה שחשבתי.‬ ‫מסתבר שיש המון אנשים שהולכים בשש בבוקר.‬
‫וכל מי שקם להליכה בשש בבוקר‬
‫מת לדבר על זה שהוא קם להליכה בשש בבוקר.‬
‫נראה שהצטרפתי לאיזה מועדון שיח‬ ‫המתנהל בבקרים תוך כדי הליכה‬
‫ואני לא רוצה להשתייך למועדון הזה!‬
‫אני פשוט יוצאת, גוררת את התחת הדפוק שלי‬
‫ופשוט מנסה לגמור עם זה.‬
‫אבל אז אני רואה אחד מהם.‬
‫בדרך כלל מדובר בגבר לבן, מבוגר וסטרייט‬
‫שיצא ליהנות מזכויות היתר שלו. "היי…"‬
‫"זה טוב."‬
‫הוא תופס את כל השביל,‬ ‫בגלל שהוא לא צריך לבחור צד.‬
‫כל החרא הזה שלו.‬
‫אבל כשהוא מתחיל להתקרב אליי,‬
‫הוא אף פעם לא בטוח באיזה צד ללכת, נכון?‬
‫כן. זה משחק נחמד לשש בבוקר.‬
‫"חתיכת בן… אולי ת…"‬
‫וכשהוא שוב מתקרב,‬
‫זה הופך לסוג של ריקוד אירי.‬
‫"בחר צד, מייקל פלטלי, קדימה!"‬
‫מבין האנשים שיוצאים להליכה בשש בוקר,‬ ‫אני מעדיפה את אותן נשים, בנות גיל מסוים,‬
‫והן בדרך כלל מצוידות במשקף‬
‫ובפאוץ', כי הן לא יודעות לכמה זמן הן יצאו.‬
‫הן מסתובבות להן.‬
‫אין להן תוכניות,‬ ‫אבל אין מישהו שיותר עסוק מהן.‬
‫הן עסוקות. המון דברים קורים.‬
‫יש להן המון מה לעשות.‬ ‫אבל יש דבר שהן לא יעשו:‬
‫הן לא יעזרו עם הנכדים, לא…‬
‫אני מתה על הנשים האלה.‬
‫יש דמות שאי אפשר להימנע ממנה בהליכת הבוקר.‬
‫מדובר בפמיניסטית מהגל השני‬ ‫שהרגע סיימה להתאמן.‬
‫היא תמיד לובשת ביגוד ספורטיבי תואם,‬ ‫בגוון אחד בהיר או כהה מצבע העור שלה,‬
‫אז היא תמיד נראית ערומה כמעט לגמרי.‬
‫וזה משגע אותי.‬
‫כי אני לא יודעת אם היא יודעת את זה.‬ ‫השעה מוקדמת.‬
‫אני מדברת ואז,‬
‫"סליחה… מה זה החרא הזה?"‬
‫"לא, סליחה, פשוט ראיתי את קווי המתאר‬ ‫ולא הייתי בטוחה לרגע."‬
‫"כן, אני מבינה,‬ ‫'חופש לפטמות, חופש לשפתות', שיהיה."‬
‫אני מתה על זה.‬
‫והן כל כך קולניות‬
‫ומלאות ביטחון‬
‫והן רוצות שנדע‬ ‫כמה קולניות ומלאות ביטחון הן.‬
‫הן היו רואות אותי ואומרות,‬ ‫"אני רואה אותך, כלבה,‬
‫"תראי אותך, יפהפייה.‬
‫"בטייץ המרזה שלך‬ ‫ובסוודר שגדול עלייך מדי. כן!‬
‫"תפסי את היום הזה בביצים,‬ ‫כלבה שולטת וסקסית שכמוך.‬
‫"הנה אנחנו, הכלבות השולטות.‬
‫"ואל תיתני לאף גבר או לאישה לא מושכת‬
‫"לומר לך מה אסור לך לעשות.‬
‫"אנחנו כלבות ושולטות!"‬
‫אתם יודעים על מה עוד אוותר בהליכות?‬
‫על כלבים מחרבנים.‬
‫המון כלבים מחרבנים.‬
‫ואני אומרת לכם, הם מחכים לי.‬
‫הם מחכים לי. באמת.‬
‫הם רואים אותי מגיעה מעבר לפינה‬
‫והם עוברים לכריעה.‬
‫ואפשר לדעת שהסוגר שלהם רוטט בהתרגשות.‬
‫והם נועצים מבט בעמקי נשמתי.‬
‫והם מחרבנים‬
‫בזמן שהשמש עולה מאחוריהם.‬
‫ואי אפשר לברוח מזה. אני אומרת לכם, ניסיתי.‬
‫צריך לנסות שלא ליצור קשר עין, ולרוץ משם.‬
‫אני לא רצה.‬
‫אני הולכת בקצב סביר לחלוטין‬ ‫והם באים אחריי.‬
‫"לאן את הולכת? אני יכול לצאת עם זה לדרך."‬
‫פאק.‬
‫כלבים מחרבנים.‬
‫שולחים לי הרבה דברים לאחרונה.‬
‫חלק מהדברים הם מתנות מכל מיני אנשים‬ ‫וזה נחמד.‬
‫אנשים מאוד נחמדים אליי ואני מעריכה את זה.‬
‫אבל…‬
‫תודה.‬
‫אני מוכרחה לומר,‬
‫רוב הדברים שנשלחים אליי‬ ‫הם בדרך כלל מוצרים של חברות שונות.‬
‫חברות שולחות לי מוצרים ומקוות שאקדם אותם,‬
‫או שאצלם פתיחת מארז.‬
‫אתם יודעים איך מתבצעת "פתיחת מארז"?‬ ‫חברה שולחת מוצרים למשפיענית מסוימת,‬
‫ואותה משפיענית מסדרת 40 אלף פנסי תאורה,‬
‫נועלת את הילדים בשירותים למשך שעתיים‬
‫ואז המשפיענית מצלמת את עצמה פותחת את המתנה‬ ‫ומגיבה בסגנון, "אלוהים, חבר'ה…"‬
‫"הרגע קיבלתי‬ ‫את המתנה המדהימה בעולם מ'פראדה'.‬
‫"המתנה הזו שווה מיליונים של מיליארדים‬
‫"וחשבתי שיהיה מדהים‬ ‫אם אחלוק את תוכנה איתכם‬
‫"כי אתם אף פעם לא תקבלו דבר כזה‬ ‫כי אתם עניים ומכוערים."‬
‫"תעשו לייק ומנוי לערוץ שלי!"‬
‫פתיחת מארזים.‬
‫שלחו לי‬
‫שמונה ויברטורים בחודשיים.‬
‫זו כמות רצינית של פינים מפלסטיק בבית.‬
‫תראו, אני מבינה שיש לי עוקבים‬ ‫וקהל שאני מקיימת איתו קשר,‬
‫וחברות מסחריות פועלות בחוכמה‬
‫כשהן שולחות לי מוצרים‬ ‫ומקוות שאמליץ לכם עליהם, כוכבים שכמותכם.‬
‫אבל שמונה פינים?‬
‫נראה לי שהחברות האלה קצת טועות בי.‬
‫נראה שמישהו במשרד לא עושה את העבודה שלו.‬ ‫אני לא האדם המיני בעולם.‬
‫אני בקושי נותנת.‬
‫לא.‬
‫אבל, בנות, אני אגיד דבר אחד.‬
‫אני מאמינה שלכולנו יש, אתן יודעות,‬ ‫סוג של אלילת מין פנימית.‬
‫שיהיה.‬
‫אבל אני לא קהל היעד,‬ ‫בגלל שזה המסר שאנחנו מקבלים מהחברה.‬
‫זה המסר השיווקי.‬
‫האנשים שמפרסמים ויברטורים‬ ‫נראים צעירים מאוד, חלקים למשעי,‬
‫ויש להם גבות עבותות מאוד.‬
‫אני לא…‬
‫זה לא…‬
‫זו לא אני.‬
‫זו לא אני. זה סוג מאוד מסוים של בן אדם.‬
‫כאילו, לא תראו מורים,‬ ‫אני מתכוונת למורים אמיתיים למתמטיקה,‬
‫שמופיעים בפרסומת לוויברטור.‬
‫כולכם חושבים על מורי המתמטיקה שלכם?‬
‫כדאי לכם לחשוב עליהם.‬
‫תוכלו לדמיין מורה שמפרסמת ויברטור?‬
‫"היה לך יום קשה בכיתה?"‬
‫"האלגברה מתישה אותך?"‬
‫"נמאס לך לפנגר את עצמך‬ ‫מאחוריי מזנון בית הספר?"‬
‫"נסי את ג'ק רביט 10,000!"‬
‫זה יימכר כמו לחמיות טריות.‬
‫אני מקבלת את הוויברטורים האלה‬ ‫שנשלחו אליי ממגוון חברות שונות.‬
‫גווינת' פלטרו שלחה לי ויברטור אחד.‬
‫"כן, זה מדהים, חבר'ה.‬
‫"הוא עשוי משומן ברווז אורגני.‬
‫"וגם מפלסטיק ממקור הוליסטי‬ ‫שמיטיב עם האוקיינוסים.‬
‫"לוויברטור זה יש היכולת, מרגע שהוכנס,‬
‫"להתמוסס בתוכך.‬
‫"ואחרי שאת גומרת,‬
‫"פרפרים יוצאים החוצה."‬
‫והפרפרים הופכים למזומנים‬ ‫שעפים בחזרה לגווינת'.‬
‫קיבלתי ויברטור נוסף מחברת למוצרים לגברים.‬
‫הוויברטור הזה הגיע עם סוללה ריקה‬ ‫ונאלצתי לשלם על המשלוח.‬
‫ולוויברטור הזה‬
‫היו שלושה מצבי הפעלה,‬ ‫ובכל אחד מהמצבים, הוא השמיע רעש של מכונית.‬
‫במצב הראשון,‬ ‫נשמע שהמכונית לא מתניעה, כאילו…‬
‫המצב השני דמה למרוץ פורמולה 1…‬
‫לעזאזל!‬
‫ובמצב השלישי,‬ ‫נשמע רעש של טרקטור להובלת ברווזים…‬
‫הוויברטור הגיע עם ספר הוראות עבה,‬
‫הוא היה עבה כמו "צופן דה וינצ'י" הדפוק.‬
‫"בכמה דרכים אפשר להשתמש בדבר הזה?"‬
‫באמת, חשבתי שאתקע אותו בתוכי ולפתע,‬
‫לני קרביץ יופיע.‬
‫אני מתה על לני קרביץ.‬
‫כן, אני ממש אוהבת את לני קרביץ.‬
‫כן, יש לו מקום קבוע בבנק הפנטזיות שלי.‬
‫כן! אתם מכירים את בנק הפנטזיות.‬ ‫אלה הדברים שאתם חושבים עליהם כשאתם מאוננים‬
‫ושומרים אותם בכספת.‬
‫וואו, סליחה. אני גם…‬
‫גם לילי אלן שלחה לי ויברטור,‬
‫אבל לילי הייתה קצת יוצאת דופן‬
‫כי הייתה לו פייה קטנה, כאילו…‬
‫נראיתי כמו קורטני קרדשיאן וטראוויס בארקר‬ ‫על השטיח האדום.‬
‫מספיק!‬
‫אבל התרגשתי להשתמש בוויברטור של לילי‬
‫כי חשבתי שאיהנה מחוויה משודרגת‬ ‫בהשוואה למוצרים המשעממים שאני רגילה להם.‬
‫אולי זה ייקח קצת זמן, מי יודע…‬
‫אולי כמה נרות יידלקו מעצמם‬ ‫ומוזיקה רכה תתחיל להתנגן.‬
‫אולי החתיך מברידג'רטון יתדפק בחלון פתאום.‬
‫מהעונה הראשונה, כן?‬
‫מה קרה בעונה השנייה, לעזאזל?‬
‫צפיתי בעונה השנייה של ברידג'רטון ואמרתי,‬ ‫"לא. למה כולם מדברים ולובשים בגדים?‬
‫"לא. נחזור לעונה הראשונה".‬
‫לפרקי העונה הראשונה של ברידג'רטון‬ ‫נרשמו מעל מיליארד הורדות.‬
‫אני אחראית לחצי מהכמות.‬
‫היה לי זמן לעצמי,‬ ‫בעלי לקח את הילדים לשעה.‬
‫או לשנה. אין לי מושג כמה זמן הם נעדרו.‬
‫וחשבתי,‬
‫"הכול בסדר, לילי?‬
‫"מה קורה?"‬
‫וקירבתי את לילי לאזור שלי‬
‫ואלוהים אדירים!‬
‫אני מחצתי את הכלבה הזו במלקחיים!‬
‫מחצתי את הכלבה הזו‬
‫כמו בת למשפחת קרדשיאן‬ ‫שדופקת ילד לבן ורזה.‬
‫"בוא הנה!"‬
‫המצב נעשה רציני במהירות.‬
‫לא היו נרות ולא הייתה מוזיקה רכה.‬
‫אף אחד מצוות שחקני ברידג'רטון לא הופיע.‬
‫ללילי יש שיניים!‬
‫היא כמעט כרתה את הדגדגן שלי בנשיכה.‬
‫לא היה בזה שום דבר איטי.‬
‫במקום זה, הכול קרה בבת אחת.‬
‫צחקתי בהיסטריה,‬
‫בכיתי קצת, הפלצתי…‬
‫גמרתי כמו שדה.‬
‫אבל אז מצאתי את עצמי סתם כך, במטבח,‬
‫מכינה ארוחות לילדים ברגליים רדומות.‬
‫"לילי…"‬
‫"לילי המזדיינת!"‬
‫"לילי!"‬
‫סיפרתי את הסיפור הזה באחד המופעים שלי‬
‫ואישה אחת נעמדה וצרחה,‬
‫"תשלחי לי קישור!"‬
‫והיא חזרה לשבת ליד בעלה ואמרה,‬ ‫"שלא תעז, חתיכת…"‬
‫"בכל שנה אתה קונה לי בושם לחג המולד,‬
‫"השנה, אני בוחרת לעצמי את המתנה."‬
‫"תשלחי את הקישור."‬
‫אז מסתבר‬
‫שאני נוגעת בצד הפוליטי.‬
‫לא ידעתי שעשיתי את זה.‬
‫אבל מסתבר שיש לי הרבה דברים לומר,‬ ‫אלא שאין להם שום ביסוס.‬
‫שום ביסוס.‬
‫אבל בגלל האינטרנט, כולנו חושבים‬
‫שנוכל לומר את מה שנרצה,‬ ‫מתי שנרצה ואיך שנרצה,‬
‫ושכל העולם רק מחכה לשמוע אותנו.‬
‫בגלל האינטרנט, כולנו מאמינים‬
‫שאנחנו הרבה יותר חכמים,‬
‫מוכשרים ומיומנים מכפי שאנחנו.‬
‫מעולם, במשך כל חיי,‬
‫לא פגשתי יותר אנשים שמכנים עצמם "יזמים"‬ ‫מאשר אלה שפגשתי בחודשים האחרונים.‬
‫אלוהים!‬
‫אף אחד הוא לא סתם "רופא",‬
‫אף אחד הוא לא איזה מהנדס מחורבן… זה משעמם!‬
‫לא, היום כולם יזמים‬ ‫והם אוהבים לספר לך על זה.‬
‫כאילו, "כן, שלום. שלום! היי, אני יזם.‬
‫"כן, אני יזם.‬
‫"ובגלל שאני יזם,‬
‫"אני מסייע בייצור תוכן‬ ‫עבור פלטפורמת מולטימדיה.‬
‫"אנו מתמקדים בשורש התקשור הבין-מותגי‬ ‫בסביבה הקרובה או הרחוקה,‬
‫"ואנו מוודאים בדיוק של לייזר‬ ‫שנשתמש בחידושי מילים כמו 'תקשור' ו'שורש'.‬
‫"אני יזם."‬
‫ואני חושבת, "בסדר…‬
‫"אתה נשמע עסוק.‬
‫"איך נראה השבוע שלך?"‬
‫"כן, תודה. כיזם…"‬
‫כן.‬
‫"אני מוכרת כובעי לבד בשוק‬ ‫פעמיים בחודש בימי רביעי,‬
‫"בין 11:16 ל-11:24.‬
‫"גם בן הזוג שלי הוא יזם. הוא אוסף פרפרים.‬
‫"ולמעשה, ההורים שלו הרגע קנו לנו‬ ‫את נכס הצוק השני שלנו,‬
‫"ממש בשכנות לכריס המסוורת'.‬
‫"אנחנו מאוד מצליחים."‬
‫"טוב, אני מצטערת. לא, את לא יזמת.‬
‫"את פוסטמה."‬
‫ולכל היזמים יש שמות מאוד מוזרים, לא?‬ ‫לא היו ליזמים שמות כאלה פעם.‬
‫ב-1999, השמות היו טרוי ואלישיה.‬
‫אבל עכשיו הם מוכרים כלקרוס וספצ'ולה.‬
‫העולם השתגע.‬
‫העולם השתגע לגמרי.‬ ‫אתם יודעים מי יציל אותנו?‬
‫ריהאנה.‬
‫כן, אני לא צוחקת, חברים.‬
‫ריהאנה תציל אותנו. היא המלכה של הכול.‬
‫היא משדרת פתיחות לעולם וביטחון בגוף‬
‫וכל המוצרים שהיא מביאה לעולם‬
‫עושים את אותו הדבר.‬
‫היא באמת השקיעה מכיסה בדברים שהיא אמרה.‬
‫יש לה מותג הלבשה תחתונה‬ ‫בשם "Savage X Fenty",‬
‫ופרטי הלבוש מתאימים לסוגי גוף שונים מאוד.‬
‫ועכשיו, בזכותה, מותגי הלבשה תחתונה אחרים‬ ‫מתחילים לנהוג באופן דומה.‬
‫והיום, סוף סוף, גם מותג "ויקטוריה'ס סיקרט"‬ ‫מציע פריטים במגוון מידות רחב יותר,‬
‫וזה מעולה.‬
‫אבל אומר דבר אחד על "ויקטוריה'ס סיקרט",‬
‫הם יכולים להשתדל יותר‬
‫כי כולם יודעים שהם השתדלו מאוד‬ ‫לגרום לנו לשנוא את עצמנו במשך עשרות שנים.‬
‫אז הם יכולים…‬
‫כן.‬
‫אבל עכשיו יש לנו את ריהאנה,‬
‫והכול הסתדר,‬
‫והמותג שלה, "Savage X Fenty",‬ ‫הוא פשוט סקסי בטירוף.‬
‫הכול כל כך סקסי.‬ ‫למוצרים יש אפילו שמות סקסיים.‬
‫אחד המוצרים נקרא‬
‫"חזיית רבע גביע דקיקה ונוצצת".‬
‫כן, אין יותר צורך ב"תומך סלעים לכתף".‬
‫יש לה עוד מוצר‬ ‫בשם "חצאית פתוחה מאחור למתפרפרת".‬
‫תשתקו. זה מדליק.‬
‫יש עוד מוצר בשם‬ ‫"חליפת חתולה מרשת ללא מפשעה".‬
‫זה לוהט.‬
‫ביקרתי באתר שלה וקניתי הכול,‬
‫ואז הבנתי שיש דבר אחד שלא הוצע שם למכירה:‬
‫תחתונים ליום האחרון של המחזור,‬ ‫שהם תחתונים גדולים מדי ומנדפי ריחות.‬
‫אתם מכירים את התחתונים האלה?‬ ‫כן, אתם מכירים אותם.‬
‫הם שומרים את עלי החסה במקומם‬ ‫וסופגים את מיצי הרחם.‬
‫בחור אחד מאחור אמר, "אלוהים!"‬
‫זה כל כך משמח אותי!‬
‫איפה איבדתי אותך, אדוני?‬
‫בעלי החסה או במיץ הרחם?‬
‫כן.‬
‫ראיתם פעם תצוגת אופנה של Savage X Fenty?‬
‫"שיט, ביל. זה מדליק."‬
‫תוסיפו את זה לבנק הפנטזיות שלכם, בחינם.‬
‫תצוגת האופנה הזו כל כך מגוונת.‬
‫אפשר לראות סוגי גוף שונים כל כך על המסלול.‬ ‫כל כך הרבה צורות שונות.‬
‫גדולות, קטנות, שחורות, לבנות.‬
‫גוף אחד מסוקס, גוף אחר מפורכס. שיהיה.‬
‫אבל כל הגופים גמישים מאוד.‬
‫מי שצועד על המסלול הזה‬ ‫יכול לרכון עד הרצפה וללקק את הגב במקביל,‬
‫תוך שהם שומרים על קשר עין מיני ואסרטיבי.‬
‫יש שם מלכות כל כך גמישות‬ ‫שיכולות לבעוט ולעשות טוורקינג,‬
‫תוך כדי הנקה.‬
‫הכול כל כך חושני שם. אני מתה על זה.‬
‫אשמח לראות איך חלק מהמוצרים האלה ייראו‬
‫על מישהי שיש לה גוף של אישה בגיל המעבר‬ ‫מאז שהייתה בת 12.‬
‫אתם יודעים, מישהי שלא בועטת מעל הראש שלה‬ ‫כשהשיר "WAP" מתחיל להתנגן,‬
‫אלא מישהי שתביא לך דלי וסמרטוט‬ ‫לכוס הרטוב שלך.‬
‫כן.‬
‫אשמח לראות איך תיראה‬ ‫חליפת חתולה מרשת ללא מפשעה‬
‫על מישהי בשם פטרישה.‬
‫כן. כולנו מכירים את פטרישה.‬
‫היא מעשית.‬
‫היא עסוקה.‬
‫היא עייפה.‬
‫היי, פטרישה יכולה להיות סקסית כשהיא רוצה.‬
‫אבל אם בעלה ינסה לשכב איתה‬ ‫יותר מפעמיים בחודש‬
‫היא תתקשר למשטרה.‬
‫אתם יכולים לדמיין את פטרישה,‬ ‫כשהיא מתכוננת לעלות לבמה?‬
‫דמיינו את סינדי קרופורד מאחורי הקלעים,‬
‫כשהיא פשוט סינדי פאקינג קרופורד המדהימה,‬
‫וגם ליזו נמצא מאחורי הקלעים.‬
‫ליזו פשוט אומר, "כן, לעזאזל!"‬
‫"כלבה!"‬
‫ואז אומרים לה, "פטרישה, תורך. את מוכנה?"‬
‫ופטרישה אומרת, "כן.‬
‫"אני כאן כבר 40 דקות. היה נורא למצוא חניה.‬
‫"אפשר להזדרז, בבקשה?‬ ‫אאסוף את הילדים מהלימודים בעוד 20 דקות".‬
‫ואז פטרישה תתחיל לדבר‬
‫ותסביר על היתרונות והחסרונות של כל מוצר.‬
‫"היי, כאן פטרישה. לא אבזבז לכם את הזמן.‬
‫"אני רוצה לדבר איתכם‬ ‫על חוטיני העור שאני לובשת.‬
‫"אנו לא ממליצים ללבוש אותם‬ ‫אחרי שאוכלים קארי חריף.‬
‫"כי כפי שאתם יודעים,‬ ‫לא משנה כמה פעמים מנגבים,‬
‫"לפעמים דברים נתקעים.‬
‫"אדבר לרגע על הצבעים,‬ ‫החוטיני מגיע בצבע אדום, שחור‬
‫"ולזמן מוגבל בלבד, גם בצבע חום ארגמן.‬
‫"עכשיו נדבר על ציציות לפטמות.‬
‫"לכל המלכות שבדומה לי,‬ ‫יש להן פטמות בגודל של צלחות אוכל,‬
‫"אל תיקנו את הדבר הזה.‬
‫"חכו לכיסויי פטמות ממשי,‬ ‫הם יגיעו בעוד חודש.‬
‫"ולסיום,‬
‫"רציתי לדבר איתכם‬ ‫על תחתוני התחרה שלבשתי מתחת למותן.‬
‫"קיבלתי הרבה אימיילים בנושא.‬
‫"כולכן רציתן לדעת‬ ‫האם כדאי לרכוש את המוצר הזה‬
‫"במידה ויש לכן כרס."‬
‫בסדר?‬
‫"ואנחנו אומרות,‬
‫"זה פאקינג ברור שכן.‬
‫"כולנו בעניין של הכרס.‬
‫"אנחנו לא רוצים שתתביישו בכרס הזו.‬
‫"במקום זאת, נבקש שתתמסרו לה,‬
‫"ותגיעו להחלטה האם להכניס את הבטן‬
‫"או פשוט לתת לה להידלדל."‬
‫אני רק רוצה לוודא שכל המצלמות רואות את זה.‬
‫כל הצלמים אומרים, "כן, ראינו".‬
‫לאחרונה סיימתי לצלם‬ ‫את הסדרה הראשונה שלי בנטפליקס…‬
‫כן, תודה.‬
‫תודה, חבר'ה. זה היה מעולה.‬
‫במסגרת צילומי התוכנית,‬ ‫צילמתי סצנת סקס לראשונה.‬
‫והייתי צריכה לגמור, להגיע לאורגזמה בסצנה,‬
‫עד כדי כך‬ ‫שהמשפט הראשון שאמרתי בסצנה הזו היה,‬
‫"שיט, אני גומרת."‬
‫סליחה, בנות.‬
‫התכוונתי, "לסיים".‬
‫כן.‬
‫כל הגברים אומרים, "היא צודקת,‬ ‫זה פירוש המילה".‬
‫דיברתי על זה עם בעלי ואמרתי,‬
‫"אתה יודע, אני צריכה לצלם סצנת סקס".‬ ‫הוא אמר, "איך את מרגישה בקשר לסצנה הזו?"‬
‫אמרתי, "אני בסדר. אני קצת לחוצה,‬ ‫כי אני צריכה לגמור, להגיע לאורגזמה".‬
‫והוא אמר…‬
‫"אלוהים".‬
‫"איזה פרצוף תעשי?"‬
‫ואמרתי, "את הפרצוף שאני עושה פעמיים בשנה?‬ ‫לך תזדיין".‬
‫הגעתי לאולפן ופגשתי את השותף שלי לסצנה.‬
‫הוא היה נחמד מאוד ודיברנו במהלך הסצנה,‬
‫והוא אמר לי, "יש משהו שלא תרצי שאעשה?"‬
‫אמרתי, "לא, זה בסדר… האמת שיש משהו.‬
‫"תוכל שלא להשתעשע עם הסנטר הכפול שלי?‬
‫"זה בסדר?"‬
‫זה היה מקובל עליו, וזה טוב.‬
‫בתעשיית הקולנוע והטלוויזיה‬ ‫יש מישהי שהיא "מאמנת אינטימיות",‬
‫או "מתאמת אינטימיות", והן נהדרות.‬
‫למעשה, תפקידן לשמור עלינו‬ ‫מפני טיפוסים כמו הארווי ויינסטין.‬
‫זה תפקיד חשוב.‬
‫תפקידן לוודא שכל עלי החסה שלנו ארוזים‬
‫והן אחראיות ליידע את כל המשתתפים‬ ‫היכן מותר ואסור להם לגעת,‬
‫ובאיזו עוצמה מותר ואסור להם לגעת.‬ ‫מתאמת האינטימיות שלנו הייתה מדהימה.‬
‫היא הייתה רקדנית מקצועית‬ ‫שסיימה סיבוב הופעות עם המחזמר "שיקגו",‬
‫והיו לה עצות מעולות עבורנו.‬
‫בסצנה הזו, אני הייתי מעליו ואני…‬
‫כן, אני אחזור על זה, בנות: זו אופציה.‬
‫"למעלה?"‬
‫כי בדרך כלל, אני נכנסת למיטה‬
‫שוכבת על הצד ופשוט מחכה.‬
‫לא הפעם.‬
‫אני הייתי צריכה להיות למעלה.‬
‫מה זה? סרט צרפתי אקזוטי?‬
‫אז,‬
‫הייתי מעליו‬
‫ופניתי למתאמת האינטימיות ואמרתי,‬
‫"תוכלי לבוא הנה לרגע?"‬
‫היא באה ואמרתי לה,‬
‫"מה לעשות עם הפנים?"‬
‫כי אני שחקנית, חבר'ה. אני יודעת לשחק.‬
‫אני יודעת איך לזייף את זה…‬
‫אבל זו סדרת טלוויזיה!‬
‫לא ידעתי מה לעשות והיא נתנה לי עצה מעולה.‬
‫היא אמרה, "את מכירה את התחושה‬ ‫שיש לך בזמן ניקוי אוזניים? ככה…"‬
‫קחו את זה, בנות!‬
‫קחו את זה!‬
‫זו מתנתי אליכן.‬
‫כולכן תחזרו הביתה הערב‬
‫ובני הזוג שלכן יגידו, "את בעניין?"‬
‫ותגידו, "כן, רק אביא מקלוני אוזניים".‬
‫כולכן תשלחו לי הודעות עם תמונות כאלה…‬
‫מקלון אוזניים. זה גאוני.‬
‫אז מצאתי את ההבעה הנכונה. אני מוכנה.‬
‫היינו באולפן ועשינו חזרות, טוב?‬
‫ופשוט היינו…‬
‫תשתקו. עשינו חזרות על התנועות.‬
‫עברנו על התנועות ועל כל הפרטים‬
‫והיא ניגשה אליי‬ ‫ודיברה על המותניים שלי. היא אמרה,‬
‫"כרגע, את דוחפת קדימה הרבה פעמים.‬
‫"אולי במקום זאת תנסי לדחוף לאחור?"‬
‫"תדחפי ככה."‬
‫ואמרתי,‬
‫"מי מזדיין ככה?"‬
‫לא.‬
‫והיא אמרה,‬
‫"אנשים שגומרים".‬
‫"כל האנשים האלה שגומרים".‬
‫"האנשים המזדיינים שגומרים".‬
‫אלוהים.‬
‫סיימנו את החזרה והתכוננו לצלם,‬
‫וכשהבמאי אמר, "אקשן!",‬
‫היא ספרה לאחור כדי שאתחיל!‬
‫אמרתי, "טוב, כלבה. לא באת לשחק משחקים.‬
‫"בואי ניתן בראש".‬
‫עשינו את זה והרגשתי מעולה.‬
‫הייתי מאופרת,‬ ‫בשיער מעוצב, בתאורה מדהימה,‬
‫והאולפן הוגדר כשטח סגור,‬ ‫כך שבקושי היו שם אנשים.‬
‫אז אנחנו "עושים את זה",‬
‫והשותף שלי לסצנה הסתכל עליי ואמר,‬
‫"את מעולה, מותק!"‬
‫אמרתי, "תודה…" עשינו את זה,‬ ‫צילמנו מכל הזוויות,‬
‫והבמאי אמר, "קאט!"‬
‫וכולנו אמרנו, "יש, עשינו את זה!"‬
‫כי אני מוכרחה לומר לכם‬ ‫שהייתי מאוד לחוצה.‬
‫שמעתי סיפורי אימה על דברים כאלה.‬
‫אבל אני חייבת לומר‬ ‫שזו הייתה חוויה מאוד חיובית עבורי.‬
‫הרגשתי שמטפלים בי ושומרים עליי‬
‫ובסופו של דבר, הרגשתי מאוד משוחררת.‬
‫אז אני אחת ממפיקות התוכנית,‬
‫וביקשתי שישלחו לי קטע קצר מהסצנה בלילה.‬
‫הם עשו את זה,‬ ‫הם שלחו את הקטע באותו לילה.‬
‫הגעתי הביתה, ארגנתי הכול,‬
‫מזגתי לעצמי כוס יין קטנה,‬
‫והתחלתי לצפות.‬
‫אלוהים!‬
‫אני לא יודעת מה קרה!‬
‫האמת, חשבתי שעשיתי את המיטב,‬ ‫כמו דמי מור בסרט "סטריפטיז".‬
‫לא נראיתי ככה. נראיתי כמו כלב טרייר‬ ‫שמנסה לזיין כדור טניס.‬
‫לבעלי הייתה סיבה לדאוג בנוגע לפרצוף שאעשה.‬
‫אפשר היה לתאר את הבעת הפנים‬ ‫רק בתור סוג של מכונת ירייה אילמת. כאילו…‬
‫אז כדאי לכולכם לצפות‬ ‫בתוכנית החדשה שלי בנטפליקס, כן?‬
‫תודה שבאתם, סידני!‬
‫מוכנים?‬
‫קדימה!‬
‫תודה!‬
‫ביי!‬