Downloaded from YTS.MX
FILMET I OPERAHUSET I SYDNEY
Official YIFY movies site: YTS.MX
PÅ JORDEN TIL GADIGAL-FOLKET I EORA-NASJONEN
Operahuset i Sydney!
Ta vel imot, Celeste Barber!
Hei! Fy faen!
Ja!
Å ja!
Hei, Sydney. Hva skjer?
Dette er fantastisk!
Velkommen til Netflix-spesialen min.
Dette er så kult. Jeg er så glad for å være her. Det er så…
Mannen min og jeg har vært sammen i 19 år,
lykken i forholdet vårt er helt og holdent basert på avstand.
Og å ikke være sammen. Vi er så flinke til å savne hverandre.
Så kom nedstengingen,
og han var overalt.
Hele jævla tiden.
Hvis ikke ansiktet hans var her,
var pikken hans her.
Det ble for mye.
Alt ble blåst ut av proporsjoner.
Alt var forstørret. Ikke pikken hans. Den er i sann størrelse.
Men 19 år, det er lenge, spør du meg. Vi har vært gjennom mye sammen.
Jeg ble stemor til døtrene hans da jeg var 21.
Vi har et sterkt bånd, men nedstengingen tok nesten knekken på oss.
Hvordan i helvete ble folk gravide på den tiden?
"Dette er vår korona-baby. Vi var på hverandre hele tiden."
Hvordan?
Vi kunne ikke komme langt nok unna hverandre.
Noen ganger tilbrakte vi hele dagen
ved å sitte i total stillhet i hver vår ende av sofaen.
Nå og da viste vi fingeren til hverandre.
"Vær så god, du kan få den i dag. Og ta et par til i morgen også."
Vi var hele tiden 20 minutter fra skilsmisse.
Skuespilleren Jamie Lee Curtis har vært gift i 27 år, sant?
Tjuesyv år! For noen år siden ble hun spurt:
"Hva er hemmeligheten bak et langt ekteskap?"
Og hun sa:
"Ikke gi opp."
Det var det hun sa. Hun sa: "Gi ikke opp.
Du må bare holde deg på bussen, bussen fortsetter å kjøre.
Naturen utenfor kan endre seg, men du må bare holde deg på bussen."
Etter nedstengingen er det ikke mange som sier det.
Jeg ville krasje bussen inn i et tre, sette fyr på faenskapen og stikke av.
Det var ikke bare ille.
Jeg lærte litt om mannen min på den tiden.
Jeg lærte at hver gang han drikker vann, vil han ha en high five.
Hver eneste gang.
"Klokken er 10:00, og jeg har drukket to liter vann."
"Veldig bra, kjære. Medaljeseremonien er klokken seks."
Jeg lærte at hver gang vi krangler, vasker han huset.
Ja. Jeg satte i gang mange unødvendige krangler.
Jeg innså også hvor ofte han vil ha sex med meg.
Men viktigere,
hvor ofte jeg sier nei.
Jeg hadde ikke peiling. Han prøver på mange ulike måter.
Han prøver å være spontan.
"Hei, se. Guttene spiller på iPadene. Vil du ha litt ettermiddagkos?"
Og jeg bare:
"Nei takk."
Han er romantisk.
"Jeg kjøpte badeskum. La oss ta et bad sammen."
"Jeg er ren. Ha deg vekk."
Han ga opp etter en stund.
Noen ganger hoppet han foran meg, helt naken.
"Hva gjør du?"
"Ingenting med deg."
Det var ingen hindring at jeg sov.
Jeg snorket, og han sa bare:
"Hei.
Vil du ha litt…" Og jeg: "Nei, stopp. Kutt ut!"
"Kan jeg ligge her og ta hånd om meg selv?"
"Ja, men tørk opp etter deg."
"Unnskyld?"
"Glem det. Jeg krangler med deg senere."
Men etter å ha vært sammen i 19 år
sa han det mest romantiske noensinne. Jeg glemmer det aldri.
Han kom bort til meg en dag, så meg inn i øynene og sa:
"Hei, kjære.
La oss legge oss for å se på telefonen til den går tom for batteri."
Jeg knullet ham hele natten.
Å være hjemme med barna på heltid
fikk meg til å innse hvor raskt de vokser opp,
og at jeg ikke takler det.
Jeg takler det ikke. Jeg vil at de skal være babyer for alltid.
Jeg kjefter på dem når de vokser ut av klær,
jeg nekter å kjøpe nye.
"Du valgte å vokse. Det er din egen skyld."
Elleveåringen har så små klær, han går i magetopper som en Britney-fan.
"Kom deg inn. Hun er fri. Representer. Kom igjen."
Guttene mine er åtte og elleve.
Jeg steriliserer fortsatt smokkene deres.
Jeg dytter dem og håper de gråter slik at de vil klemme meg.
Jeg kunne ikke amme dem da de var babyer,
og nå sier jeg: "Vil dere prøve? Vi burde prøve.
La oss prøve."
Jeg er ikke ok.
Jeg prøver å fange så mange øyeblikk som mulig.
Når jeg er hjemme, har jeg en ny kveldsrutine.
En liten turndown service.
Guttene mine deler rom. Det skal de alltid gjøre.
De har to enkeltsenger, jeg liker å ordne rommet deres for dem.
Jeg demper lyset, sørger for stjerner i taket,
litt lavendelduft, eller noe annet herlig.
Så kommer guttene inn og går til sengs, vi liker å synge sammen.
Vi liker klassikere. Favoritten er…
Blinke, blinke, stjernelill Undres hvor du holder til…
Jeg tenker på hvilke minner guttene mine vil ha når de er eldre,
hvilke minner de vil ha av meg også, jeg håper dette er et av dem.
Det er en spesiell tid for dem.
Jeg begynte å legge vin til denne rutinen.
Alt kan ikke handle om barna!
Dette var under nedstengingen, jeg var dritings det meste av tiden.
Etter et par flasker vin, rundt 17:00,
innså jeg at jeg var på vei vekk fra "Blinke, blinke"
og beveget meg mer mot Kasey Chambers ca 2002.
Er jeg ikke pen nok?
Er hjertet mitt for knust?
Du vet at det bare blir drøyere når helgen nærmer seg.
Innen lørdag har vi åpnet tequilaen. Man tar frem de små posene.
Og jeg innser at de vokser opp,
alt har gått til helvete, alle skal dø uansett, så…
Absolutt alle, alle, alle, alle
Absolutt alle i hele verden
Innen søndag er barna mine traumatisert.
Ja, søndag er gøy.
Jeg går rundt i huset: "Kom igjen, gutter. Nå begynner kveldsrutinen."
Så skjønner jeg at de la seg klokken 14, de later som de sover…
"Å, faen."
Unger er så smarte for tiden. Herregud!
De er så smarte. Jeg visste ingenting da jeg vokste opp.
Ingenting.
Det var sånn jeg og foreldrene mine likte det.
Hvis foreldrene mine sa at vi skulle et sted,
satte man seg i bilen.
Ikke sant?
Ja, du satte deg i bilen.
Du spurte ikke hvor du skulle.
Jævla idiot.
Du satte deg i bilen.
Hvis du spurte, fordi du ble tvunget av søsteren din,
ble det møtt med sammenbitte tenner og et olmt blikk fra pappa:
"Sett deg i bilen."
"Å, faen. Beklager."
Foreldrene mine løy for oss.
De sa: "Kom igjen, jenter. Vi skal til Disneyland."
Og så var du plutselig på din første underlivsundersøkelse.
Jeg trodde ikke Splash Mountain var sånn.
Det går ikke nå.
Å nei.
Opplyste småjævler.
Du hadde fått besøksforbud om du gjorde det.
Jeg må gi barna mine
en fullstendig reisebeskrivelse over alle aktiviteter daglig,
og hvert tiende minutt må jeg sjekke
om de er emosjonelt opplagte for dagens aktiviteter.
Det er for drøyt.
Det sliter deg ut.
Men jeg prøver å holde tritt.
Guttene mine lekte sammen,
så kaller åtteåringen elleveåringen en fitte.
Jeg sa: "Unnskyld meg, nei.
Ikke si det til ham. Det er nedverdigende for kvinner."
Han marsjerte opp til meg:
"Hva så? Jeg sa det ikke til deg, og han er ikke en kvinne."
Faen.
Det er så smart.
Jeg elsker å se at de leker.
Det minner meg om meg og storesøsteren min.
Olivia er fire år eldre enn meg.
Jeg var besatt av henne da vi vokste opp, vi var totalt ulike personer.
Hun var Pearl Jam og angst.
Jeg var Spice Girls og Ritalin-smørbrød.
Men jeg var besatt av henne,
det spilte ingen rolle hva hun gjorde mot meg.
Hun tråkket på hodet mitt for å komme ut i bassenget.
Det gikk en trapp ned i bassenget, den kunne fint brukes.
Men hun ville bruke mitt hode.
Jeg var i bassenget.
Hun sto på hodet mitt og stupte derfra.
Hun sparket hodet mitt inn i bassengkanten.
Det var blod overalt.
Jeg husker at da jeg kom opp fra blodbadet mitt,
skrek hun til meg: "Ikke si det til mamma!"
Og jeg sa:
"Jeg skal ikke det.
Bare fortsett å lek med meg, er du snill."
Hun fortalte meg
at vi hadde en eldre bror, Michael, og at han hadde dødd av rabies.
Ja. Den verste typen rabies.
Jeg måtte love å aldri nevne det for mamma og pappa,
det var vanskelig for dem.
Hun fortalte meg
at mamma og pappa hadde begravd ham under garasjen for å holde ham nær.
Hun tok meg med til garasjen så vi kunne "huske ham" sammen.
Jeg kikket etter Michaels minnested,
hun dyttet meg inn, slo av lyset, lukket døren og låste den.
Bare hun ville henge med meg
var det greit å bli hjemsøkt av min falske, døde bror.
De eneste som var kulere enn søsteren min, var vennene hennes.
Faen!
Da vennene hennes kom hjem til oss, var jeg på mitt beste.
De fikk se meg på mitt beste.
Dere må betale for det. De fikk det gratis.
Ja. Jeg elsket det.
Det var som Super Bowl for meg. Jeg ble så opprømt.
Jeg husker at mamma sa: "Olivia? Jane er her."
Jeg tenkte: "Nå skjer det.
Selvfølgelig er Jane her.
Jane, for faen. Ja, Jane, for faen.
Jane er her!" Jeg var gira.
Jeg sa til foreldrene mine: "Se levende ut.
Ikke ødelegg dette for meg.
Jane!
Jane!" Jeg var på.
I det Jane kom inn i huset,
ble jeg verdens kuleste person. Jeg gikk bort til henne:
"Hei.
Heter du Jane? Samme det.
Jeg så deg på skolen. Jeg brydde meg ikke."
Jeg snakket nettopp med Jane!
Og så gjemte jeg meg på tilfeldige steder i huset,
i tilfelle noen trengte meg.
"Gjemsel? Nei, ok."
Jane vil kanskje ha en matbit. Jeg dukket opp fra ingensteds,
som en eiendomsmegler i mitt eget hjem.
Med helt ubrukelige informasjon.
"Jane, står til? Hyggelig å se deg.
Vil du ha en matbit? Jeg kan hjelpe deg med det.
Kjøkkenet har åpen planløsning. Her er spiskammeret.
Du ser her at lyset slås på når du åpner døren.
Ikke mange vet det.
Forsyn deg med en matbit, og etterpå, hvis du vil,
kan jeg vise deg hvordan du går ned i bassenget."
Jeg har aldri vært god sosialt.
Nei. Og det blir bare verre, for nå vil folk faktisk henge med meg.
Men jeg vil ikke.
Og jeg… Jeg vil ikke!
For jeg vet ikke hvordan, det er vrient. Småprating er veldig utfordrende.
Jeg er kjempegod i fem minutter. Jeg kan gå inn på hvilken som helst fest,
gjøre noen upassende, men hysteriske observasjoner av alle.
Så gir jeg verten komplimenter for hennes utrolige, dyre innredning.
Og så er jeg ferdig. Jeg har ikke noe mer å tilby.
Jeg begynner å få panikk og gjør narr av en unges underbitt.
Jeg bare: "Fy faen…"
Mannen min ser at jeg får panikk, og han seiler inn.
Han seiler inn og redder meg som en helt.
Mannen min er så flink i sosiale situasjoner,
det gjør meg forbannet.
Jeg syns ikke at noen som ser så bra ut også kan være flinke i livet, sant?
Bestem deg. Kom igjen.
Men det er han. Han er så flink sosialt. Han blir et konversasjonstalent.
Det er interessant, hjemme sier han ikke et ord,
men med fremmede har han munndiaré.
Vet dere hvor han trives aller best?
I forsetet i en Uber.
Det er ikke det vi kaller det.
Han elsker å sitte i forsetet, han slåss for å få plassen.
"Flytt deg, kjerring. Jeg skal snakke."
Han hopper inn i forsetet og setter i gang,
plutselig har han munndiaré og er emosjonelt tilgjengelig.
Og hvis futten går ut av samtalen,
har han et repertoar han kan dra nytte av,
klart til bruk.
Han har alltid noe å si om været.
Han har vag statistikk om hortikultur.
Jeg sitter i baksetet.
Googler meg selv.
Og: "Hva er hortikultur?"
Han snakker om politikk der fremme og har det fantastisk gøy.
Jeg har fulgt med fordi jeg vil lære.
Jeg vil forbedre meg. Jeg fulgte med på ham i et familieselskap.
Han gikk bort til noen han ikke kjente.
Det var ingen som sa: "Ha deg vekk, din tulling."
Han gikk bare bort til en gruppe folk.
Og han begynte å snakke.
Og de begynte å snakke tilbake.
Og så snakket alle sammen, ingen svettet.
Kvinnene ble plutselig interesserte i hortikultur.
Det så ganske hyggelig ut, jeg tenkte: "Jeg kan klare det.
Det ser enkelt ut."
Jeg så en gruppe mennesker. Jeg gikk selvsikkert bort.
Og jeg sa: "Hallo.
"Dere er en gjeng hurper. Hvem vil ha et bilde?"
Er det flere som tenkte det var lurt
å slutte med antidepressiva under pandemien?
Ikke?
Bare meg? Nå skal dere høre.
Å slutte med antidepressiva
er en pose med slappe pikker.
Det er fryktelig.
De medisinene jeg var på
får du ut av systemet på seks uker, om du gjør det ordentlig.
Du kan slutte på dagen
hvis du har et dødsønske.
Men det anbefales å gjøre det sakte,
at du venner deg av med dem over seks uker.
Jeg har villet slutte med dem lenge,
jeg er fikset nå.
Det er ikke sånn det funker, allikevel…
Men når jeg snakket med legene mine, sa de…
Hvem er jeg, Joe Rogan? "Alle de jævla legene mine."
Når jeg snakket med mine to leger om det,
sa de at tidspunktet ikke var ideelt.
Jeg reiste mye, det var uregelmessig med jobb.
De sa: "Livet ditt er ustabilt nå."
"Tusen takk."
Så da nedstengningen kom, tenkte de at nå passet det bra
fordi jeg var på ett sted.
"Ja, det er en kjempegod idé, dere.
En av de beste ideene dere har hatt.
Ja, la oss fange henne i en leilighet når alt i verden er usikkert,
og ta vekk det eneste som holder henne i vater."
Jeg bestemte meg for å gjøre det,
og jeg må innrømme at det var veldig utfordrende for meg.
Jeg innså at da jeg var medisinert,
var jeg en smule nummen og høy…
"Hei!" …hele tiden.
Da jeg kuttet ut antidepressiva,
endret humøret mitt seg til å bli mer som et jævla monster.
Ingen hadde det vanskeligere enn mannen min,
han visste aldri hva han ville få.
Han kunne komme inn på kjøkkenet: "Hei, kjære. Hvordan går det?
Vil du ha noe fra butikken?" Og jeg:
"Faen ta butikker! Butikker! Faen…"
Butikker! Hva vil jeg ha? Hva vil jeg ikke ha fra butikken?
Kan jeg få seks Twix og fire Mars sjokolader?
Og litt kanel."
Og han:
"Seks Twix og fire Mars sjokolader?"
Jeg snur meg:
"Og litt kanel.
Jeg ville ha litt kanel også.
Du hører aldri hva jeg sier.
Jeg vil ha seks Twix,
fire Mars sjokolader
og litt kanel!"
"Hei, det går bra. Ta det med ro. Det går bra."
"Å, går det bra?
Kommer alt til å bli bra?
Den åpenbare respektløsheten jeg stadig blir møtt med…"
Jeg ble som en forsmådd Cate Blanchett.
"Hvordan våger du av alle mennesker å snakke til meg…"
Og hver eneste karakter fra Lord of the Rings.
"Tror du at du skal til butikken, min kostelige? Tenk igjen, din jævel!"
Det var en magisk tid for oss alle.
Jeg har også ADHD.
Det var ikke vitsen.
Godt å vite hvor vi har hverandre, Sydney.
ADHD.
Hyperkinetisk forstyrrelse,
det betyr at jeg har hukommelsesvansker,
det er vanskelig holde meg i ro og
holde fokus.
Jeg fikk diagnosen da jeg var 16,
og på den tiden, herregud, det var så skambelagt.
Jeg trodde livet var over da jeg fikk diagnosen.
Jeg var så flau, jeg ville ikke at noen skulle vite det.
Jeg slet veldig på skolen.
Foreldrene mine ville snakke med noen av lærerne,
fortelle at jeg hadde fått diagnosen og hadde begynt med medisiner,
de hadde håp om forståelse.
Det funket ikke. En av lærerne sa: "Vel, Celeste,
nå får du ta ut søppelet for hele skolen resten av året,
så sier vi ikke til de andre at du er…"
Fryktelig!
Det er bedre nå, det er bra. Det er…
Det er litt kult å ha ADHD nå.
Og alle ser ut til å ha det.
Og alle bruker det som en unnskyldning, sant?
Noen sniker foran deg på kafeen.
"Jeg beklager. Det er fordi jeg er nevrodivers."
Og jeg bare:
"Hallo. Samme her. Jeg har vært her i 40 minutter.
Gå bakerst i køen, Elon Musk. Dra til helvete.
Stikk."
Men folk kaster bare disse begrepene rundt seg
for å rettferdiggjøre dårlig oppførsel.
Man hører en politiker si…
Beklager, "politiker".
En pervo. Beklager.
Den blir mottatt på en annen måte i USA.
Du hører en politiker på en pressekonferanse,
de sier: "Jeg har fått høre at jeg er på…
Spektrum… Spektrumet.
Derfor stakk jeg hånden opp under skjørtet hennes."
Eller du hører en fotballspiller si…
"Grunnen til at jeg voldtok henne er fordi mamma sier at jeg har ADHD."
Nei! Jeg hater det. Jeg er et glitrende eksempel på en med ADHD.
Jeg ble diagnostisert ung, jeg har brukt medisiner i flere tiår,
og jeg kan si dere
at jeg aldri har stukket pikken min inn i noe som ikke ville ha den.
Sann historie.
Jeg har begynt med en ny medisin, det er bra.
Jeg får bedre konsentrasjon,
men en av bivirkningene er at jeg får mer angst.
Det er intenst.
Jeg må bevege meg for å takle den.
Jeg går mye. Jeg elsker å gå. Det er litt… Det er min greie.
Jeg står opp så tidlig jeg kan for å gjøre det.
Jeg går ut rundt 06:00 når ingen er ute ennå.
Det var det jeg trodde. Det er mange ute og går da.
Og alle som står opp klokken 06:00 for å gå, elsker å snakke om det.
Det er som å bli med i en skravleklubb for turgåere
jeg ikke vil være en del av.
Jeg er der ute, drar beina etter meg,
prøver å få det gjort.
Så ser jeg en av dem.
Det er vanligvis en eldre, streit, hvit mann
som er ute og nyter sine privilegier. "Hei.
Dette funker."
Han tar opp hele stien, han trenger ikke å velge side. Alt er hans.
Men når han kommer nærmere,
er han usikker på hvor han skal gå.
For en artig lek klokken 06:00 om morgenen.
Faens…
"Skal du?" Når han kommer enda nærmere, blir det som en slags irsk jig.
"Velg side, Michael Flatley. Kom igjen!"
De jeg liker best av de som er ute og går, er kvinner i en viss alder.
De har vanligvis en solskjerm på,
de har rumpetaske, de vet ikke hvor lenge de skal være ute.
De er ute og går.
De har ingenting planlagt, men ingen er mer travle enn dem.
Travle. Så mye som skjer.
Så mye å gjøre. Men en ting gjør de ikke.
Hjelper til med barnebarna.
Jeg elsker dem.
Den du ikke kan unngå på en morgentur,
er en radikal feminist som har trent.
Hun har alltid matchende treningstøy
som er en tone lysere eller mørkere enn huden hennes.
Hun ser nesten naken ut.
Og det gjør meg urolig.
Jeg vet ikke om hun vet det. Det er tidlig.
Og jeg sier: "Unnskyld meg… Å, fy faen.
Beklager, jeg så konturene, så jeg var ikke sikker.
Fritt frem med pupper og lepper, samme det."
Jeg elsker det. De er så høylytte
og selvsikre, og de vil at du skal vite hvor høylytte og selvsikre de er.
De ser meg og sier: "Jeg ser deg, bitch. Se på deg, vakre kvinne.
I din slankende tights og veldig store genser. Ja!
Ta balletak på dagen, din sexy sjefsbitch.
Se på oss, vi er sjefsbitcher.
Ikke la noen mann, eller sjarmløs kvinne, si deg hva du ikke kan få.
Vi er bitcher og vi ruler!"
Vet dere hva mer jeg ikke liker? Hunder som driter.
Så mange hunder som driter. Og de venter på meg, de gjør det.
De ser at jeg kommer rundt hjørnet, og de krummer ryggen.
Du vet at lukkemuskelen deres åpner seg av ren opprømthet.
De stirrer inn i sjelen min.
Og de driter
mens solen står opp bak dem.
Du slipper ikke unna dem. Tro meg, jeg har prøvd.
Du unngår øyekontakt og løper vekk.
Jeg løper ikke.
Jeg går i et rimelig tempo, de kommer etter meg.
"Hvor skal du? Jeg kan gjøre dette hvor som helst."
Faen.
Hunder som driter.
Jeg får mye tilsendt. Noe er gaver fra folk,
det er hyggelig. Folk er snille, og jeg setter pris på det.
Men… Takk.
Jeg må si at
det meste er produkter som ulike selskaper sender meg.
De håper at jeg skal promotere dem. Vet dere hva en unboxing er?
Det er når et firma sender et produkt
til en influenser,
og influenseren setter opp 40 000 lys
og låser barna inn på badet i to timer,
så filmer de seg selv når de åpner gaven, sant?
"Herregud, dere!
Jeg fikk nettopp denne utrolige gaven fra Prada.
Den er faktisk verdt fjorten trillioner dollar,
jeg tenkte det ville være kult om jeg delte dette med dere,
dere vil aldri få dette fordi dere er fattige og stygge.
Lik og abonner."
Unboxing.
Jeg fikk tilsendt
åtte vibratorer på to måneder.
Det er et høyt antall plastpikker å få tilsendt.
Jeg forstår at jeg har følgere, et publikum jeg har kontakt med,
og det er smart for firmaer
å sende meg ting i et håp om at jeg vil promotere dem
til dere, fantastiske folk.
Men åtte pikker?
Jeg føler at de har bommet litt når det gjelder meg.
Noen gjør ikke jobben sin.
Jeg er ikke veldig seksuell. Jeg sier sjelden ja til sex.
Nei.
Men, damer, jeg skal si dette.
Jeg tror at vi alle har en liten sexgudinne i oss.
Samme det.
Men jeg er ikke demografien, det er det vi får høre.
Markedsføringen sier det.
Folkene du ser i vibratorannonser
er veldig unge, helt hårløse og har store øyenbryn.
Jeg er ikke…
Det er ikke…
Det er ikke meg.
Det er en veldig spesifikk type person.
Man ser aldri en lærer, jeg mener en faktisk mattelærer,
i en vibratorreklame.
Tenker dere på mattelærerne deres?
Det burde dere.
Se for dere en lærer i en vibratorreklame.
"Hatt en tøff dag på skolen?
Blir du forbannet av algebraen?
Er du lei av å fingre deg selv bak butikken?
Hvorfor ikke prøve Jackrabbit 10 000?"
Den ville solgt som varmt hvetebrød.
Disse vibratorene ble sendt fra flere forskjellige selskaper.
Jeg fikk en fra Gwyneth Paltrow.
"Å ja, den var virkelig utrolig.
Den var faktisk laget av organisk andefett.
Og holistisk plast, som faktisk er bra for havet.
Og når du stikker den inn,
oppløses den inni deg.
Etter at du har fått orgasme, flyr sommerfugler ut.
De blir til penger og flyr tilbake til Gwyneth."
Jeg fikk tilsendt en fra et selskap eid av herrer.
Den kom uladet, og jeg måtte betale for porto.
Og den hadde bare tre innstillinger, alle hørtes ut som en slags bil.
Den første var en bil som ikke ville starte. Som…
Den andre var som en racerbil.
Fy faen!
Og den tredje hørtes ut som en slags traktorand.
"Kvakk!"
Og den kom med en veldig tykk bruksanvisning,
like tykk som Da Vinci-koden. "Hvor mange funksjoner har den?"
Jeg trodde Lenny Kravitz ville dukke opp når jeg satte den inn.
Jeg elsker Lenny Kravitz.
Jeg elsker virkelig Lenny Kravitz.
Ja, han har medlemskap i runkebanken min.
Å, ja! Vet dere hva runkebanken er? Det er ting man tenker på når man runker,
og så banker du det.
Jøss. Beklager. Jeg fikk også…
Jeg fikk en vibrator av Lily Allen også, men Lily var litt annerledes
Fordi den hadde en liten sugesak. En liten…
Som Kourtney Kardashian og Travis Barker på en rød løper.
"Kutt ut!"
Jeg gledet meg til å prøve Lily, jeg tenkte det ville være
litt bedre enn drivstaven jeg er vant til.
Kanskje en sakte, men intens oppbygging.
Kanskje noen lys tenner seg selv, behagelig musikk begynner å spille.
Kanskje kjekkasen fra Bridgerton banker på vinduet.
Sesong én, sant?
Hva faen skjedde med sesong to?
Jeg så på Bridgerton sesong to:
"Nei. Hvorfor snakker de og har på seg klær?
Nei. Tilbake til sesong én.
Sesong én av Bridgerton har hatt over én milliard nedlastinger.
Halvparten er mine.
Jeg hadde litt egentid. Mannen min tok ungene ut i en time.
Eller et år. Jeg aner ikke hvor lenge de var borte.
Og jeg tenkte:
"Ok, Lily!
Hva skjer'a?"
Jeg la Lily på situasjonen min,
og herregud!
Jeg holdt den kjerringa fast.
Jeg holdt henne som en Kardashian griper tak i en fuckboy.
"Kom hit!"
Ting ble veldig fort veldig intenst.
Ingen stearinlys. Ingen behagelig musikk.
Ingen fra Bridgerton dukket opp.
Lily har tenner.
Hun bet nesten klitoris av.
Det var voldsomt intenst.
Alt skjedde liksom samtidig.
Jeg lo hysterisk, gråt litt, prompet…
Kom som en demon.
Så sto jeg plutselig på kjøkkenet og lagde matpakker med numne ben.
"Å, Lily!
Fy faen, Lily.
Å, Lily!
Å, Lily!"
Jeg sa det på et annet show,
en kvinne reiste seg og ropte:
"Send lenken!"
Så satte hun seg ned ved siden av ektemannen: "Ikke!
Du gir meg alltid parfyme i julegave. I år kjøper jeg min egen gave."
Send lenken.
Så det viser seg
at jeg er ganske politisk.
Jeg visste ikke at jeg var det, men jeg har visst mye å si
og ingenting å støtte det med.
Absolutt ingenting.
Men Internett får oss til å tenke at vi burde si
hva vi vil, når vi vil, som vi vil
og at alle i hele verden venter spent på å høre det.
Internett får oss til å tro at vi er mye smartere,
mer talentfulle og flinkere enn vi egentlig er.
Jeg har aldri møtt flere
som kaller seg gründere enn jeg har gjort de siste månedene.
Herregud!
Ingen er kun en lege.
Eller en ingeniør… Kjedelig! …lenger.
Nei, alle er gründere, og de elsker å fortelle deg om det.
"Hallo. Hei, jeg er en gründer. Ja, jeg er en gründer.
Og å være gründer betyr at jeg hjelper til med innholdsskapingen
på en multimedieplattform, jeg fokuserer på grasrotnivået
i konnektiviteten mellom selskaper, fjernt og nært, og jeg sørger for
at vi er laserfokusert på moteord som 'konnektivitet' og 'grasrot'.
Jeg er en gründer."
"Ok. Du høres veldig opptatt ut.
Hvordan er en arbeidsuke for deg?"
"Å ja, takk. Som gründer, ja,
selger jeg filthatter på markedene annenhver onsdag
mellom 11:16 og 11:24.
Partneren min er også gründer. Han samler på sommerfugler.
Foreldrene hans har nettopp kjøpt
enda et klippehus til oss ved siden av Chris Hemsworth.
Vi gjør det veldig bra."
"Å, ok. Nei, beklager. Du er ikke en gründer.
Du er en drittkjerring."
De har alltid så rare navn.
De hadde ikke det før.
I 1999 het de Troy og Alisha.
Men nå kjenner alle dem som Lacrosse og Spatula.
Verden har blitt gal.
Klin kokos. Vet dere hvem som vil redde oss?
Rihanna.
Jeg kødder ikke, mine venner.
Rihanna redder oss. Hun er dronningen av alt.
Hun står for inkludering og kroppspositivitet,
produktene hun sender ut i verden står for de samme verdiene.
Hun lar handling følge ord, sant?
Hun har et undertøysmerke som heter Savage X Fenty,
deres undertøy passer til all verdens kroppsfasonger.
På grunn av henne
begynner andre merker å gjøre det samme.
Selv Victoria's Secret
selger nå flere størrelser enn tidligere.
Men jeg vil legge til noe om Victoria's Secret,
de kan prøve litt hardere,
de gikk virkelig inn for å få oss til å føle oss jævlige i tiår.
Så de kan… Ja.
Men nå har vi Rihanna, alt er ordnet opp i,
Savage X Fenty-undertøyet er så sexy.
Veldig sexy. Selv navnene på produktene er veldig sexy.
Et av produktene heter
Glossy Flossy Quarter Cup Bra.
Ja, ikke Skulderstøttet steinholder.
Et annet produkt heter Little Tart Open-Back Skirt.
Kutt ut. Det er sexy. Et annet heter
Gathered Mesh Crotchless Catsuit.
Det er sexy.
Jeg var på nettsiden hennes, jeg kjøpte alt sammen,
jeg innså at det er én ting hun mangler.
Siste mensendag luktløse truser.
Dere vet hvilke jeg mener? Det gjør dere.
De holder salatbladene på plass og absorberer livmorjuicen.
Jeg så en fyr der bak gjorde sånn: "Herregud!"
Det gjør meg så glad!
Hvor mistet jeg deg, sir? Var det salatbladene eller livmorjuicen?
Ja.
Har dere sett Savage X Fenty-moteshowet?
Fy faen, det er sexy. Legg det i runkebanken. Den er gratis.
Alle i det showet er så forskjellige.
Det er så mange ulike typer kropper.
Så mange ulike former. Stor, liten, svart, hvit.
Noen er klumpete. Noen er humpete. Samme det.
Men alle er veldig myke.
De kan gjøre en slut drop mens de slikker seg på ryggen,
uten å miste den sexy øyekontakten.
De er så fleksible at de kan sparke, twerke og amme samtidig.
Alle er så sensuelle. Jeg elsker det.
Jeg vil gjerne se hvordan noen av produktene ser ut
på noen som har hatt en middelaldrende kropp
siden hun var tolv.
Noen som ikke sparker i været hver gang WAP kommer,
men som i stedet faktisk henter bøtte og mopp til din wet-ass pussy.
Ja. Jeg vil gjerne se hvordan
en Mesh Crotchless Catsuit tar seg ut
på en som heter Patricia.
Ja. Alle kjenner Patricia.
Hun er praktisk.
Hun er travel.
Hun er sliten.
Patricia kan være sexy når hun vil være det.
Men hvis mannen prøver seg mer enn to ganger i måneden,
ringer hun politiet.
Se for dere Patricia bak scenen, hun forbereder seg på å gå ut.
Cindy Crawford er der,
hun er bare seg selv, helt fantastisk.
Lizzo er der. Lizzo bare…
Hurpe!
"Patricia, det er din tur. Er du klar?"
Og Patricia sier: "Ja.
Jeg har vært her i 40 minutter. Håpløst å parkere.
Kan vi få opp farten? Jeg må hente barna om 20."
Så kommer hun ut på scenen
og snakket om fordeler og ulemper ved hvert produkt.
"Jeg skal ikke kaste bort deres tid.
Jeg vil bare snakke med dere om lærreimen jeg har på meg.
Vi anbefaler ikke å bruke denne etter en sterk curry.
Det spiller ingen rolle hvor mange ganger du tørker,
ting kan sette seg fast.
Jeg skal si litt om fargene. Denne kommer i rødt, svart,
og i en begrenset periode, rødbrun.
Nå går vi videre til brystduskene,
for de av dere der ute som er som meg og har brystvorter store som tallerkener,
ikke kjøp disse.
Vent på brystklistremerkene. De kommer om en måned.
Og til slutt vil jeg nevne blondetrusene med lav midje som jeg har på nå.
Vi har fått mange e-poster angående disse.
Dere vil vite om dere bør kjøpe dem om dere har muffinsmage.
Ok?
Og vi sier,
absolutt.
Vi hedrer muffinsmagen.
Vi vil ikke at dere skal gjemme den bort. Vi ser heller at dere omfavner den,
bestem dere for å dekke den til eller bare la den henge ut."
Alle kameraene må få den med seg.
Alle kameramennene: "Ja, vi fikk den med."
Jeg ble nylig ferdig med å filme min første Netflix-serie, som…
Ja, takk.
Takk. Det var fantastisk.
Jeg måtte gjøre min første sexscene.
Jeg skulle få orgasme i scenen.
Min første replikk er:
"Faen, jeg kommer!"
Beklager, damer.
Det betyr å fullføre.
Ja.
Alle mennene: "Hun har rett. Det er det det betyr."
Jeg snakket med mannen min om det, og jeg sa: "Jeg må gjøre en sexscene."
Han sa: "Hva syns du om det?" "Det går bra.
Jeg er litt nervøs fordi jeg må komme. Jeg må få orgasme."
Og han…
"Hvilket uttrykk skal du ha?"
"Det jeg viser deg to ganger i året. Drit og dra."
Jeg kom på settet og møtte scenepartneren min.
Han var skjønn, vi snakket om scenen.
Han spurte: "Er det noe du ikke vil at jeg skal gjøre?"
"Nei, det går bra, faktisk, jo.
Er det greit om du ikke leker med dobbelthaken min?
Går det bra?"
Det var helt greit for ham.
I bransjen har vi intimitetstrenere,
eller intimitetskoordinatorer, de er fantastiske.
De er der for å beskytte oss mot Harvey Weinstein.
Det er en viktig jobb.
De er der for å sørge for at alle salatbladene er pakket vekk,
at alle vet hvor de kan og ikke kan røre, og hvor hardt de kan eller ikke kan røre.
Vår var fantastisk.
Hun var en tidligere danser som hadde turnert med Chicago, musikalen,
hun hadde gode tips til oss. I scenen måtte jeg sitte på ham, og jeg…
Ja. Igjen, damer, det er visstnok et alternativ.
"Oppå?"
Jeg legger meg vanligvis i sengen,
jeg ligger på siden og venter.
Ikke denne gangen.
Jeg måtte sitte oppå.
Hva er dette? En slags eksotisk fransk film?
Så…
…jeg sitter på ham,
jeg snur meg mot intimitetstreneren:
"Kan du komme hit litt?"
Hun kom bort og jeg sa:
"Hva gjør jeg med ansiktet?"
Jeg er skuespiller. Jeg kan spille. Jeg vet hvordan jeg spiller det.
Men dette er TV! Hun hadde det beste tipset til meg.
Hun sa: "Du vet når du putter en Q-tips i øret?"
Sånn.
Vær så god, damer!
Vær så god!
Det er min gave til dere.
Når dere jenter kommer hjem,
og partneren deres sier: "Har du lyst på en runde?"
"Jeg skal bare hente Q-tipsene."
Alle sender meg sånne bilder.
Q-tips. Genialt.
Jeg hadde ansiktet mitt. Jeg var klar.
Vi var der, og vi måtte øve på det, sant?
Så vi var bare…
Hold kjeft. Vi gikk gjennom bevegelsene.
Gikk gjennom alle bevegelsene.
Hun kom bort til meg og sa: "For øyeblikket presser du mye fremover.
Prøv å beveg hoftene mer bakover.
Bakover på denne måten."
Og jeg sa:
"Hvem knuller sånn?"
Nei.
Og hun sa:
"Folk som kommer."
"Alle disse folka som kommer.
De helvetes folka som kommer."
Herregud.
Vi ble ferdige med prøvene og skulle begynne å filme.
Regissøren ropte "action",
og hun telte meg inn i det.
"Greit! Du kom ikke for å leke. La oss sette i gang."
Så vi gjør det, jeg følte meg fantastisk.
Hår og sminke, lyset var fantastisk,
det var et lukket sett, det var nesten ingen der.
Vi holdt på,
scenepartneren min ser på meg
og sier: "Du er flink, vennen!" Jeg sa: "Takk."
Så vi gjør det. Alle de ulike vinklene,
så roper regissøren: "Kutt!"
Og vi: "Ja, vi gjennomførte det." For å være ærlig var jeg nervøs.
Man hører skrekkhistorier om sånt.
Men jeg må si at det var en positiv opplevelse for meg.
Jeg følte meg veldig ivaretatt og trygg, og jeg følte meg frigjort på slutten.
Jeg er en av produsentene bak serien,
jeg spurte om de kunne sende meg et lite klipp den kvelden.
Det gjorde de. De sendte det den kvelden.
Jeg kom hjem, gjorde alt klart, skjenket meg selv et glass vin
og begynte å se på det.
Herregud!
Jeg vet ikke hva som skjedde!
Ærlig talt, jeg trodde jeg ga mine beste Demi Moore, Striptease-vibber.
Jeg så ut som en jævla terrier som jokket på en tennisball.
Mannen min hadde all rett til å være bekymret for ansiktet mitt.
Uttrykket jeg hadde lignet på
et lydløst maskingevær.
Så dere må sørge for at dere får med dere
min nye Netflix-serie, ok?
Takk for at dere kom, Sydney!
Klare?
Nå!
Takk!
Ha det.
Tekst: Anya Bratberg