Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Це був мертвий світ.
До того ж — і сірий.
Погода була ясна і суха.
У повітрі не було ні вологи, ні туману, ні імли.
А небо було сивою пеленою...
«БУЙНИЙ ДЕНЬ»
...Причиною було те,
хоч на небі не було й хмаринки, щоб потьмарити день,
але водночас і не було сонця.
Якби його спитали, як він почувався,
він би просто сказав, що в нього все було добре.
СМЕРТЕЛЬНА ХВАТКА
Вітаю в новому домі.
На мітингах казали,
що долар буде дев'ять лір, євро — десять.
А що тепер?
Клянуся, цей світ лише для багатих.
Хіба ви не платите гроші за долари, шановні?
Хіба у вас немає грошей?
Якщо ні, є монетний двір.
Можна ж надрукувати гроші, щоб купити долари?
Довго ж ваш будинок стояв.
Так.
Через фінансову кризу громадяни вимушені продавати свої органи, щоб вижити.
Дядько Махір не заходить.
У нього все гаразд зі здоров'ям?
Так, з татом усе добре. Він дбає про себе.
Брате Ялине, ти певно не пам'ятаєш,
але саме я привозив вам замовлення.
Я не дзвонив, як не було твоєї машини.
Чекав тебе на вулиці.
Чому?
Бо ти давав за доставку щедрі чайові.
Якось я знову ховався надворі.
Я чекав на тебе, а тато спіймав мене.
Сказав: «Що ти тут робиш? Ти давно пішов».
Я ж був дитиною, тож розповів йому про чайові.
Він мене так ударив!
Каже: «За що я плачу тобі зарплатню?
Який же ти жадібний!»
Це був перший і останній раз, коли тато дав мені ляпаса.
Це було через тебе.
Брате Ялине.
Маю тобі дещо сказати.
Я недавно одружився.
-Що ж, вітаю. -Дякую.
Надарували купу золота.
Що мені з ним зробити?
Продати? Вкласти в крипту?
Може, заробити відсотки?
Чи, може, просто лишити золото?
Потрібна твоя порада.
Заходь, тату.
Ідіот.
Ми ще не працюємо.
Скупися деінде. Ми зачинені.
Бачив когось зі знайомих?
Говорив із сином бакалійника.
Він сказав, що одружився.
Його тато теж хороший чоловік.
Він навіть сказав: «Ти щойно повернувся. Це за наш рахунок».
Але я відмовився.
Що це?
Маю дещо для тебе.
Справді?
Помітила, тут немає заторів.
Не треба сидіти в машині годинами.
Люба!
Решту можеш дочитати.
-Чудово. -Подобається?
Слухай.
Усе буде добре.
Нам тут буде добре.
Гаразд?
Гарного дня!
Вітаю, пане Ялине.
Цей твій будинок просто вбиває мене.
Я намагався його полагодити.
-Радий бути тут. -Вітаю.
Я наповнив бак. Він повний. Буде вода на випадок відключення.
Гарна думка, дякую.
Як дорога?
Добре, непогано.
Але ми дві години виїжджали зі Стамбула.
Радий вітати, сестро.
Дякую.
-Я посадив це. -Що?
-Цю яблуню. -Ой. Добре. Молодець.
Дякую. Дядько Махір завжди просив яблуню.
-Так? -Руки не доходили.
Тепер у тебе вона є.
Кошик потрібен?
-Що це? -Кошик.
-Зберемо ваші оливки? -Ага.
Не цього тижня, а наступного. І покладемо їх сюди.
Відвеземо їх на фабрику, щоб вичавити.
-У вас буде власна смачна оливкова олія. -Дякую.
-Ти підписав моїм іменем. -Кошики важливі. Пильнуй.
Селма знову запросила нас ввечері.
Того разу ми нічого не принесли. Треба купити подарунок.
Чому б тобі не купити щось у крамницях на площі?
Я не хочу нікуди виходити.
Добре, я куплю, люба.
Я так втомилася в Стамбулі.
Я не хочу робити нічого, окрім як дивитися новини про зірок по телевізору.
Минулого місяця арештували майно Ялина Шахіна,
а самого випустили з в'язниці до суду.
Його ймовірних партнерів, чотирьох відомих бізнесменів,
заарештували й ув'язнили.
ГОЛОВНІ НОВИНИ — АКТИВИ АРЕШТОВАНО? НОВИЙ РОЗВИТОК У СПРАВІ ЯЛИНА ШАХІНА
Ці чотири бізнесмени
нібито привласнили близько 100 мільйонів доларів
своїх жертв.
Апеляцію їхніх адвокатів відхилили.
Сім'ї підозрюваних стверджують, що все це наклеп і неправда.
Ми досі живі. Життя триває.
Ми не мертві.
Я знаю.
Усе позаду.
Ти казав: «Ми тут».
Подивимося, чи це так.
«АНТИКВАРІАТ НІЯЗІ»
Привіт.
Я просто роздивляюся.
Давай.
Я шукаю подарунок.
У нас є магніти.
Я шукаю дещо інше.
У нас є статуетки.
Глянь, це Арістотель. У нього тут була школа.
Ні, мені треба щось інше.
Можеш повернутися до своїх справ.
Я скажу, якщо знайду, що мені сподобається.
Ми вішаємо це на стіну.
Я бачив такі.
Ні.
Можеш просто посидіти, добре?
Іноді до нас приходять гарно вдягнені, як ти.
Вони ходять.
Потім, думаючи, що вони хитрі, хапають магніт і йдуть.
З їхнього вигляду і не скажеш.
-Справді? -Авжеж.
Тому ми так пильнуємо.
Щоб не крали.
Бо все виходить з-під контролю.
Ми їх ловимо.
Ми кажемо їм віддати магніт.
Вони завжди спочатку заперечують.
Кажуть, що вони невинні.
Тоді ми змушені вдарити їх по зубах.
І вони лаються.
І доводиться бити їх ще більше.
А коли починаєш бити людей...
я не можу зупинитися.
Мене засліплює лють.
І їхні обличчя перетворюються на м'ясо.
У них геть дах їде.
Ми розбираємося з жандармерією.
Маємо проблеми.
Усі в програші.
Їх б'ють за дешевий магніт.
Чи варто за них убивати?
Ні, звісно, ні.
Правда? Я завжди так кажу.
Я так кажу й брату Ніязі.
Він власник.
Я кажу йому...
якщо красти, то по-крупному.
Крадіжка якогось клятого магніта?
Треба...
красти, як Ялин.
І ходити безсоромно, ніби цієї всієї хріні й не було. Так?
Так, пане Ялине?
Що? Куди ти? Ми ж розмовляємо.
Візьми щось, гаразд?
Візьми й решту моєї худоби.
Візьми й золотий зуб мами!
Уся країна твоя!
Бери все!
Відпусти!
Не треба!
Чому ти так довго?
Купив подарунок?
Купив, так.
Ясно, що ці землі бачили війни.
Але ці землі бачили й дещо інше.
Насправді, це виняток.
Колись ці землі були захоплені
без жодної краплі крові.
Це сталося в четвертому столітті до нашої ери,
завдяки дивовижному чоловіку на ім'я Еввул.
Він був банкіром.
У той час перси вели війну в усьому цьому регіоні.
Еввул зробив те, що мав, як банкір.
Він позичив гроші бійцям, щоб вони могли більше битися.
Але одного дня перси не змогли сплатити борги.
Натомість вони віддали йому ці землі.
Банкір став королем Ассосу.
Банкір фактично купив це місце.
У нього був раб Єрмей.
Єрмей зійшов на престол після смерті Еввула.
І знаєте, що він зробив?
Він привів сюди Арістотеля.
Завдяки цьому банкіру Ассос став домом
для одного з найвидатніших філософів світу — Арістотеля.
Ось чому ці землі керуються не грубою силою, не невіглаством,
а розумом.
Тому століттями
великих інтелектуалів тягнуло сюди, наче магнітною силою.
І сьогодні серед нас...
один із них.
Вітаю, Ялине.
Вітаємо в Ассосі.
Вітаємо вдома.
Ласкаво просимо.
Можеш відчинити двері?
Ялине!
Що ти робиш? Чому не відчинив двері?
-Ну, заходь. -Дякую. Не треба.
-Поїхали, якщо готові? -Так.
Ялине, ходімо.
Прогуляємося, якщо готові.
Я не піду. Ідіть самі.
Як так?
Але ж ти обіцяв!
Ми поїдемо в гарні місця. Тобі сподобається.
Давай.
У вас теж є жуки в домі? Такі великі, чорні?
Вони в мене на кухні, у ванній і всюди. До смерті їх боюся.
У нас немає.
Добре, вам пощастило.
На природі чудово жити, але ж якби не було тих жуків.
Бо я їх терпіти не можу.
Ну, гаразд. Це органічний спосіб життя.
Але бракує комфорту великого міста.
Під комфортом ти маєш на увазі бетон.
Ні, не бетон. Я не про це.
Але тобі потрібен виноградник. Як ти собі уявляєш?
Тобто?
Якщо працюєш із землею, то обов'язково ж будуть жуки?
Ні, я не хочу. Я не хочу їх бачити.
Бейзо?
Я думаю про вирощування винограду, виробництво вина та створення бренду.
Чудово, у тебе вийде.
ЖЕРТОВНА ВІВЦЯ
Що таке? Усе гаразд?
Ні, здається, я прихворів.
Ніби температура.
Справді?
Ходіть!
Ходімо, свіже повітря тобі допоможе.
Бейзо! Ходіть уже!
Ялине, будь ласка.
Давай добре проведемо час.
Ходімо.
ЖАНДАРМЕРІЯ
Міст на місці, пані Селмо?
Так. він красивий. Нам сподобався.
Ми ще не знайомі.
Сержант-майор жандармерії, Селямі Токер.
Вітаю, я Ялин.
-Моя дружина, Бейза. -Вітаю, як справи?
-Вітаю, все добре. -Мої вітання.
Пане Ялине, любите полювання? Ходили?
Я мало що знаю про полювання.
Дозвольте розповісти.
Вибачте, ми прогуляємося з паном Ялином.
-Він прихворів. -Усе гаразд.
Це недовго.
Подивимося на село, так, пане Ялине?
Усе гаразд, мені краще.
-Упевнений? -Так, можете йти.
Ходімо тоді.
-Гарного дня. -Гарного дня.
Мої вітання пану Даіму.
Прогуляймося з тобою.
Є такий хлопець — Джевдет.
Він трохи дивний.
Іноді працює в антикварній крамниці Ніязі.
Насправді — це барахолка.
Він купує в селян старий мотлох за копійки.
А продає це туристам вдесятеро дорожче.
Менше з тим.
У Ніязі вчора були справи в місті.
Він попросив Джевдета побути в крамниці.
І той погодився.
Коли Ніязі прийшов до крамниці вранці, там був повний безлад.
Джевдета не було.
Його мама каже, що він не повертався.
Останнє, що там бачили, — твою машину.
Тобто вчора.
-Ти там був? -Я заходив, так.
О котрій?
Після...
Після обіду.
Що він робив?
Хто?
Джевдет.
Я зайшов, поглянув і пішов.
-Не було проблем? -Ні.
Послухай...
Ялине, братику.
Ти ж багатьом нашкодив?
Так?
Підставив багатьох.
Правильно?
Так.
Ти взяв їхні гроші, пообіцявши потроїти їх.
А сам усе прибрав до кишені.
Ти нагрів сотні тисяч людей.
Буду відвертим.
Ти й мене нагрів.
Я продав машину через твою довбану схему.
Не хвилюйся.
Багато людей бажають тобі смерті більше за мене, особливо тут.
Джевдет — один із таких людей.
Він віддав заощадження мами на похорон.
Тому я й питаю, чи щось сталося, коли він побачив тебе в магазині.
Ні, нічого не сталося.
Є хоч якісь докори сумління?
Ти хоч щось відчував?
Що я зробив? Я...
-Не розумію, про що ти. -«Що я зробив»?
-Так. -Грьобаний насос.
-Я не знаю, що я зробив... -Проїхали.
Розкажи, як ти викрутився в суді.
Як ти провів десять днів у в'язниці, а потім вийшов?
Чому тебе не посадили?
У нас були партнери.
Таємні партнери.
Ми з прокуратурою...
-Ми співпрацювали. -Ти про нові арешти.
Це було по телевізору.
Отже, ти їх здав.
Фактично, ти звинуватив їх в усьому?
Ти клята зміюка.
Напевно, твої партнери замовили тебе.
Вони ж помстяться?
Ти будеш боятися всіх, думаючи, хто тебе вб'є.
Правда?
Пане Ялине...
я не знаю, хто тебе вб'є.
Але я не знайду цю людину.
Я й не шукатиму.
Ти казав, що не тямиш у полюванні. Я тебе навчу.
Полювання на кабана.
Навіть за це платять.
Ти платиш уряду за кожного кабана, якого вполюєш.
За це платять.
А на тебе полювання безплатне.
І всі це знають.
Ти теж маєш знати.
Де ти був? Я хвилювалася.
Зі мною все добре.
Що сказав жандарм?
Нічого.
«Нічого»? Про що ви так довго говорили?
Бейзо, зайдеш?
Відповіси?
Бейзо, зайди.
Будь ласка.
Давай.
Розкажеш, що сталося?
Нічого. Уже сто разів казав.
Він повозив мене.
Показав мені села навколо.
Ось і все. Більше нічого.
Будь ласка, припини це робити.
-Припини. -Що припинити?
Будь ласка, благаю. Навіщо ти це робиш?
Ми дали обіцянку.
Ти обіцяв мені.
Ти присягнувся, що більше не брехатимеш.
Я не брешу!
Будь ласка, скажи мені зараз, якщо щось приховуєш.
Не приховую.
Ти впевнений?
Авжеж, так.
Тоді чудово.
Тож, усе гаразд.
-Ти куди? -Прогулятися.
-Ти куди? -Не твоє діло.
-Бейзо, давай поговоримо. -Піду подихаю повітрям.
-Лишися. -Навіщо?
Не знаю.
Проведемо день удома, лише вдвох.
Так сказав жандарм?
-Що? -Він сказав нам сидіти вдома?
Ні.
Він тебе не попереджав? Немає загрози чи небезпеки?
Ні.
Тоді до зустрічі.
Я саме збирався подзвонити. Як ти?
Як ти? Маєш час?
У мене засідання, але кажи, я слухаю.
-Я передзвоню. -Кажи. Я теж маю тобі дещо сказати.
Я дещо зробив.
Що ти зробив?
Тут дещо сталося. Я дещо зробив.
Що сталося?
Ну...
Позавчора...
-Тобто... -Кажи.
Я вийшов подихати повітрям.
Є одне місце на схилі.
Я пішов туди.
Я натрапив на чоловіка.
З цих місць.
Місцевий.
Він почав ставити мені запитання.
Він мені дещо розповів.
Можна подзвонити, коли матимеш час, щоб поговорити вільніше?
Гаразд, передзвони мені. Але я тобі дещо скажу зараз.
Я зранку говорив із прокурором.
Він дуже радий нашій співпраці.
Але знаєш, ситуація делікатна.
Тому він хотів, щоб я тобі переказав,
що тобі навіть на жовте не можна їхати до завершення суду.
Навіть на жовте не можна, не кажучи про червоне.
Ми втратимо все, якщо станеться щось погане.
ПАН ЗМІЮКА
Бейзо!
-Як ти? -Добре, а ти?
Усе добре. Вийшла прогулятися.
Сідай.
-Погода була гарна, але не зараз. -Так.
Можна мені капучино?
Мені набридло працювати в банку.
Вічно...
працюєш у закритому просторі роками.
Робота з грошима — це стрес.
І я згадала про це місце.
Я завжди хотіла тут жити.
Мені тут дуже подобається.
Я відчула, що пора.
То як справи? Ти вже призвичаїлася?
Гадаєш, ти зможеш тут жити?
Я шукала місце, де б ми з Ялином були самі.
От і все.
Він зможе?
Він зможе тут жити?
Ялин може жити будь-де.
АДВОКАТ НЕ ВІДПОВІДАЙ НА ДЗВІНКИ!
ВІН ПРОЙШОВ ПЕКЛО!
Ну як?
Що?
-Моя зачіска? -Твоя...
Я підстриглася.
Чудово.
-Коли це ти? -Сьогодні. Я казала, що маю сюрприз.
Подобається?
Виглядає чудово.
Чудово виглядає.
Ялине.
Джевдета давно не бачили.
Його офіційно вважають зниклим.
Триває розслідування.
Нам потрібні твої офіційні свідчення.
Приїдь і розкажи, що сталося.
Мої колеги тебе вислухають.
Що він тепер робитиме?
Ти про що?
Що робитимеш далі?
У тебе ж, напевно, є план?
Упевнений, що є.
У мене поки що немає плану.
Припини!
Упевнений, у тебе в голові моторчик працює.
Упевнений, що там відбувається якийсь рух.
Послухай.
Хоч що ти вирішиш, я хочу першим почути про це.
Гаразд?
Я серйозно.
Що з тобою?
Ти мовчиш.
Ти засмучений?
Це тому, що ти хвилюєшся через...
Що?
Ну...
Того хлопця, який втратив гроші, що вистрілив собі в голову.
Тепер його дружина і діти плачуть на кожному каналі.
Не роби цього, Ялине.
А тобі яке діло?
До чого тут ти?
Це інвестиції.
Це гроші.
Пан або пропав.
Він не мусив же інвестувати?
Ти приставив їм пістолет, щоб забрати гроші? Ні.
Це про власну волю.
Навіть я це знаю.
Вони ставали в чергу, щоб дати тобі гроші.
Як отримувати гроші, то перші, але вішаються, коли втрачають.
Яке нахабство!
Вони не думають про тих, кого залишають.
Егоїсти.
Послухай мене.
Люди жадібні.
Правда.
Усе їм мало.
Вони раби грошей.
Коли вони втрачають їх, то думають, що їм кінець.
Працюй і зароби знову, йолопе.
ГОЛОВНІ НОВИНИ ВІН ПІДПАЛИВ СЕБЕ!
Скористайся можливостями.
На тлі депресії через втрату заощаджень
він підпалив себе перед офісом інвестиційної компанії.
Вчитель 34 років помер у лікарні через важкі опіки.
Ніби-то молодий учитель продав обручку,
щоб купити бензин для самоспалення.
У нього залишилися дружина в жалобі й трирічна дитина.
Ялине, я бачу запитання, які ти мені надіслав.
«Як дізнатися, хто мене здав? Можна скасувати заборону на виїзд?»
Послухай мене.
По-перше, нам не дізнатися, хто тебе здав.
Забудь. Це неможливо.
По-друге, я спробував щастя
і спитав прокурора про заборону на виїзд.
Він оскаженів.
Сказав, це не обговорюється. Мало не порвав мене.
Послухай.
Такі вимоги можуть додати нам проблем і виглядати підозріло під час суду.
Довірся мені.
Дозволь мені розібратися, як я вмію.
Годі мені докучати.
Поговоримо пізніше.
Виродок!
Не роби цього.
-Прошу, не роби цього. -Ти нас знищив!
Будь ласка!
Не треба!
Допоможіть!
Серцевий напад!
Він мертвий!
Ходімо, давайте!
Ходімо!
Він завжди такий.
Ялин завжди був таким. Нічого нового.
Це чудово. Він знає, чого хоче.
Ні, не знає.
Ні. Якби ж знав.
То що він робить?
Він хоче все.
Усе на світі.
А ти?
Я?
Чого ти хочеш? Чого хоче Бейза?
Лише другий шанс.
Я хочу спокою.
Я не хочу хвилюватися, що буде завтра.
АДВОКАТ НЕ МОЖЕМО ДІЗНАТИСЯ, ЦЕ ТАЄМНИЙ СВІДОК!
-Гарного дня. -Дякую.
Тут є інший порт?
Ні, немає.
-Ну, добре. -Гаразд.
Гарного дня.
-Гарного дня. -Дякую.
-Можемо поговорити? -Звісно, підійди.
Ти впізнаєш мене?
Ні, а мушу?
А, ти той блудько в лісі?
Ходімо. Я роблю наживку.
Знаєш, як зробити найкращу наживку?
Береш рибу.
Насипаєш цукровий пісок.
Вона сяє, як перлина в морі.
Іншим рибам вона каже: «Ану! Давай, вкуси мене!»
Мені треба на інший бік.
Куди? На Лесбос?
-Так. -Їдь на поромі з Кучуккую.
Чому? Ви не возите людей?
Капітане Рахмі! Ми перевозимо людей на інший бік?
Лише гідних людей.
Моя машина там.
Я приїхав на ній. Чорний джип.
Вона твоя, якщо завтра перевезеш мене.
Це була помилка. Вибач за це.
Приходь завтра о п'ятій ранку.
Залишиш ключі від машини в мене.
Капітан Рахмі відвезе тебе.
Жодного галасу.
Ніхто не почує, не побачить, не помітить.
Через пів години будеш на Лесбосі.
Завтра вранці о п'ятій. Гаразд.
Ти стежив за мною?
Ти... Ні. Навіщо?
Що ти вчора робив у лісі?
-Я зараз. -Що сталося?
Усе гаразд?
Не треба.
Бейзо, пакуй нам валізу.
Не бери багато речей.
Ми їдемо. Власне, ми...
сьогодні їдемо.
Ти про що? Куди ми їдемо?
Ялине. Що... Ялине!
Яка валіза? Куди ми їдемо?
Ти мені довіряєш?
Іди збирай речі.
Ні. Я й пальцем не поворухну, якщо ти мені все не поясниш.
Куди ми їдемо і чому?
Не лякай мене. Благаю.
Добре, я тобі скажу.
Вони хочуть мене вбити.
Хто?
Вони мене вб'ють.
-Хто? -Усі тут.
Кожен тут, хто втратив гроші, хоче мене вбити.
Зрозуміла?
Вони погрожували чи щось казали?
Це не погроза. Кажу тобі, вони хочуть мене вбити.
Гаразд?
Я вийшов у туалет під час концерту.
Я натрапив на чоловіка.
Він наставив пістолет.
Наставив на мене пістолет.
Хто?
Не знаю. Мужик. Я його не знаю.
Приставив пістолет мені до голови.
Я ледь не помер там.
-Я зміг утекти. -Гаразд.
Давай...
Скажімо поліції. Розкажемо тому жандарму.
Вони заодно.
Тобто як?
Усі заодно.
Жандармерія з нетерпінням чекає, коли мене вб'ють.
Усі заодно.
Куди ми їдемо? Назад у Стамбул?
Ялине!
Ми не повертаємося. Досить речей.
Ясно, що поки я в країні, мені не дадуть спокою.
То який план?
Я домовився з деякими хлопцями.
Завтра їдемо на Лесбос.
Ти про що, Ялине?
Які хлопці?
-Ялине? -Ми їдемо до Греції.
До Греції?
Ялине!
З ким ти домовився?
Хто вони? Як їм довіряти?
А якщо вони щось нам зроблять?
Не хвилюйся, не зроблять.
Звідки ти знаєш?
Повір, вони ні на що не здатні.
Як ти їх знайшов? Коли?
Я знав, що до цього дійде. Я знав, що це станеться.
Тому я їх знайшов.
Що ми робитимемо в Греції? На що ми житимемо?
Твій тато надсилає нам досить мало грошей.
У мене є це.
Дивись.
Тут...
мільйон євро.
Це все наше.
Куди ти, Бейзо?
Будь ласка, Бейзо, іди сюди. Куди ти?
Вибач, що приховав від тебе гроші, але зараз не час журитися.
Треба поспішати.
Що ти за людина?
Човен чекає. Ми їдемо.
Бейзо.
-Нам треба йти. -Ти ховав гроші? Отакої.
Ти здатен на все.
Прошу, ходімо. Бейзо.
Якби той мужик не наставив на тебе пістолет,
гроші були б сховані.
Але я тобі дещо скажу, Ялине.
Це не «наше».
Це не наші гроші.
-Ти про що? -Не наші.
Вони не наші.
Я здала тебе.
Що?
Це я тебе здала.
Ти питав.
«Звідки вони знали? Як дізналися?»
У тебе дах зносило.
Отак і дізналися.
Через мене тебе взяли.
Прошу, не верзи дурниць.
Ти граєш? Ти під кайфом?
-Давай, треба йти. -Це була я!
-Що ти маєш на увазі? -Я здала тебе.
Ти не могла...
таке зробити. Навіщо це тобі взагалі?
Ти б такого не зробила. Це маячня.
Ходімо.
Так сказав прокурор про тебе.
«Ні, він не здатен на це.
Пан Ялин не міг, він поважний бізнесмен».
А я: «Бізнесмен?
Інвестиційна компанія — це кидалово, шахрайство!»
Але спочатку він не повірив.
Тоді я й розказала.
Про те, як ти перекрутив цифри.
Як ти зробив компанію на вигляд прибутковою.
І він повірив.
Мабуть, часом не віриться.
Ти віриш у всіляку брехню,
але не можеш повірити, коли хтось каже тобі правду.
Ти...
запроторила мене за ґрати.
Так.
Мій...
А якби я не зміг...
вийти?
А якби я не уклав угоду? Що б тоді сталося?
Я б чекала.
Неважливо скільки років. Це був мій план.
Ти хотіла посадити мене за ґрати і чекати.
Так?
Саме так.
-Я правильно розчув? -Правильно. Саме так.
Чому?
Сподівалася, що ти отямишся.
Ти збожеволіла?
Ти здуріла?
Як ти могла?
Поглянь на наше життя!
Як ти могла?
Ти розумієш, що зробила з нами?
З нами?
Немає ніяких «нас», Ялине.
-Ти хвора! -Я хвора! Правда!
Бо мене нудить від тебе!
Але тепер, коли ти показав гроші
і лише через страх за своє життя, мені стало краще.
А де ж кохання! Виявляється, ти ніколи не кохала мене!
Кохання? Ти про що?
-Ти ніколи мене не кохала! -Що ти верзеш?
Через тебе моя сім'я відмовилася від мене. Про що ти?
Я не маю друзів! Навіть рідний брат не говорить зі мною!
Просто тому, що я тебе не кинула.
Шкода.
Ти жалюгідний. Мені тебе шкода.
Ти не усвідомлював, але в Стамбулі ти був схожий на опудало.
Справжнє опудало, набите грошима,
вдягнене в піджак
і поставлене посеред поля з купою ворон навколо.
Опудало, набите грошима.
Тому всі довкола тебе тремтіли від страху.
Вони намагалися догодити тобі, щоб ти їх не кинув.
Що тепер? Га?
Нікого не лишилося.
Вони всі зникли.
Окрім мене.
Як ідіотка, я мріяла врятувати тебе почати нове життя разом.
Але ти знову мене обдурив!
Ти обіцяв ніколи нічого не приховувати, не брехати, робити те й те!
Я вірила тобі, як дурочка!
Я приїхала аж сюди, у це кляте село!
Дідько!
Але ти не збирався тут осісти.
Ти тут сховався.
Тобі просто потрібна була діра, щоб залізти в неї і перечекати.
Тепер люди підпалюють себе,
а ти пропонуєш втекти з їхніми грошима?
Саме тому я тебе й здала! Прокурор отримає ці гроші.
-Чорт забирай. -Поклади назад!
Та йди ти.
Ти маєш і себе ненавидіти, бо ти така сама, як я.
Та йди ти.
Я не така, як ти. Я не така безсердечна, як ти.
Чорт забирай.
Першого дня у в'язниці
я розкаявся.
Я обіцяв не чіпати чужі гроші.
Щоб нікого не скривдити.
Щоб нікого не обдурити.
Ти забагато обіцяєш.
Брехливий покидьку!
Усе твоє життя — брехня.
Ти боягуз.
Чому я взагалі тобі повірила?
Я хотів тут стати іншою людиною, але не вдалося.
Я змарнувала свої роки з тобою.
Я тебе підтримувала в кожній херні, що ти коїв.
Чорт забирай.
Ти ж знову здаси мене прокурору, якщо я не дам тобі грошей?
Чому я тебе не покинула?
Поглянь, я досі розгрібаю за тебе!
Я досі намагаюся тебе врятувати! Досі!
Ти мене здаси.
Знаєш, про що я думала в день твого арешту?
Мені було цікаво...
якби я тебе не зустріла,
якби ми не познайомилися,
як би склалося моє життя?
Краще б ти збрехала мені...
ніж зрадила мене.
Бери гроші і йди.
Ти ж знаєш, хто я?
Ти знаєш, що я за людина?
Вставай!
Ти забула, хто я?
Га?
Ніколи не забувай.
ДЖЕК ЛОНДОН «БУЙНИЙ ДЕНЬ»
ПАН ЗМІЮКА
Де ти?
Відкрийте.
Сідайте.
У в'язниці важко.
У чотирьох стінах.
Усе чекаєш і чекаєш.
А тобі особливо важко.
Я стільки бачив.
Люди благають.
Просять їх убити.
Там був дорослий чоловік, який плакав щоночі.
Вони всі були, як ти.
Освічені, багаті.
Їм забракло сміливості вбити себе.
Тож я знаю, як це — провести одну ніч у в'язниці.
А ти протримався 10 днів.
Але це про характер.
Це має бути в крові.
Думаю, у тебе теж це є.
Ти витривалий.
Пам'ятаєш Джевдета?
Кого?
Хлопець із магазину, що зник.
А.
Він певно втік до Греції.
А ще Товстун Ґаліп.
Він працює садівником у готелях. Він теж зник.
Але він також утік до Греції.
Якщо хтось тут зникає, то він точно там.
Хіба мало нашої прекрасної країни?
Правда?
Їм медом помазано в Європі. А фіг там.
Вони одержимі грошима.
Доброго ранку.
Можна з вами поснідати?
-Доброго ранку. -Доброго ранку.
Де Бейза?
Вона пішла.
Шкода.
Думала, поснідаємо разом.
Дозвольте приготувати.
Авжеж.
Вітаю, сусіде!
-Привіт. -Привіт.
Як справи, брате Ялине?
У мене є чудова айва.
Я приніс вам трохи, пане Ялине.
Смачного.
Прийшла весна.
Нарешті! Ми страшно намерзлися! Ця зима була такою холодною.
-Вітаю, панове. -Доброго ранку.
-Овва, пане Даіме! -Салям-алейкум. Доброго ранку.
Пане Ялине, я оглянув дерево, яке посадив.
Йому добре на своєму місці.
Вродить смачні яблука.
Я ще його прищеплю.
Посадити десь тут ще гранат?
Концерт був чудовий, правда?
Надзвичайний.
Це було свято для вух. Дякую.
Правда? Я радий, що ми його організували.
Добре, що провели тут.
Якби ж ти залишився до кінця.
Тобі сьогодні краще?
Так.
Ти казав, що в тебе немає нових ідей.
Та це шалений план.
Неймовірно.
Я прочитав сьогодні вранці твоє повідомлення.
Я в захваті.
Мені підходить. Я у справі.
Синку!
Принеси кошик.
Гаразд, чай готовий.
Прошу.
Яка сьогодні гарна погода.
Вітряно, але не холодно.
Прогуляємося сьогодні.
Ходімо в ліс.
Вам варто це зробити. Зараз вдалий час.
Постав тут.
Ви бували на водоспаді Хасанбоулду, пане Ялине?
Звісно, ми возили його туди.
ПАН ЯЛИН
Це місце — справжній рай.
Радий, що ти теж приїхав, Ялине.
Озирнися, це рай.
Переклад субтитрів: Дарина Полякова