Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NICOLAS WINDING REFN TVŮRCE A REŽISÉR
Jsem Nicolas Winding Refn, tvůrce seriálu Kodaňský kovboj.
Nemůžu…
Toto není dokument o natáčení,
ale spíš náhled na to,
jak kovboj usnul a probudil se v Kodani.
Tři, dva, jedna… jeď!
KODAŇSKÝ KOVBOJ
Kodaňského kovboje bych popsala jako fantasy, horor a dobrodružný seriál.
LOLA CORFIXENOVÁ - RAKEL
Už název nám něco říká.
LILI ZHANGOVÁ - MATKA HULDA
Je to…
Nedá se to vyjádřit. Kodaňský kovboj. Co to je?
Kodaň je moderní město.
Kovboj je z starého westernu.
Jak ty dvě věci propojíte?
Už to je úžasné.
MAGNUS NORDENHOF JØNCK - KAMERA
Je velmi malebný, silný
a zároveň drsný.
Jsou v něm hororové a pohádkové prvky.
Původní návrh byl,
že navážu na trilogii Dealer.
A všichni byli nadšení.
Ale měl tam být vesmírný koráb.
Příběh Kodaňského kovboje…
byl na papíře příběhem mladé ženy,
z níž se postupně stane superhrdinka.
JOHANNE ALGRENOVÁ - SCÉNÁŘ SARA ISABELLA JØNSSONOVÁ - SCÉNÁŘ
Je to takové pohádkové
podsvětí Kodaně a Dánska.
Není to Dánsko, jaké známe.
- Ne. - Je to svět, který překračuje realismus.
Je to Miuin svět.
Zavedeme vás do hlubin
podsvětí Dánska prostřednictvím jejího příběhu.
Posaď se tamhle. Ke stolu…
Dáme ti tam malou židli. Neměli jste podobnou?
Zdálo se mi zábavné vrátit se do Dánska.
Vytvořil bych pohádkový příběh.
Najal jsem skvělý tým scenáristek.
Dívaly jsme se na pohádky,
řeckou mytologii a shakespearovská dramata,
protože ve všech hraje roli osud.
U Miu jsme taky chtěly vyvolat pocit,
že v tom hraje roli osud.
Že se narodila, aby něco vykonala.
Jestli se vůbec narodila.
Odkud pocházíš?
To je dlouhý příběh.
Začal jsem názvem.
Řekl jsem „kovboj“
a potom „Kodaň“.
Dvojité K.
Dvě kontrastující součásti,
ale dobře to znělo
a bylo záhadné, co to vlastně je,
což se mi líbilo.
Co bych vytvořil, aby to zajímalo moje děti?
A vyšla z toho Miu.
Chtěl jsem vzkřísit alter ego, které jsem vytvořil
s Madsem Mikkelsenem a Ryanem Goslingem,
a opřít se o své předchozí filmy, abych vytvořil seriál
a postavu, která by byla extenzí mě samého.
Ale jako mladá dívka by byla víc
vzorem pro moje děti.
Věděl jsem, že hrdinka seriálu
musí začít jako mladá žena.
Takové ženské hrdinky rozhodně potřebujeme.
Stále jsme o tom diskutovaly.
Vytváříte postavu,
která je záhadná a velmi odhodlaná
a může používat k dosažení svých cílů násilí.
Když je to muž, snadno to přijmeme
a tolik to nezpochybňujeme.
Ale když jde o ženu, ptáme se
po psychologickém vysvětlení.
Jakými traumaty si prošla, že je teď taková?
Chtěly jsme se vzepřít omezením
ženské hrdinky a tomu, jaká může být.
To byla také Jangova představa kovboje.
Také oponoval našim názorům, že by ženská hrdinka
měla mít předchozí příběh. Říkal:
„Je to kovboj, vstupuje na scénu,
přijíždí do nového města a dělá svou práci.“
- A bylo super… - Jo.
…to s ní zkoumat.
ANGELA BUNDALOVICOVÁ - MIU
Miu je prostě velmi fyzická osoba.
Být Miu, to je stav.
Musíte v tom stavu zůstat.
Jako byste spala. Moc nemluví.
Stojí.
Hodně pozoruje a pak se pohne.
Takže se dost hodí
být v takovém přechodném stavu.
Jsem tam, ale taky na jiném místě.
Jsem velmi pověrčivý.
A skrze svou práci mám styky s mimozemšťany,
s nimiž pravidelně mluvím.
Bylo pro mě přirozené vnést to do toho.
Vždycky jsem věděl, že Miu
a její takzvaná sestra Rakel
v podstatě přijdou z jiné dimenze.
Jen jsem musel vymyslet, jak to v příběhu interpretovat.
Líbí se mi Jangova volba
obsazovat takříkajíc z ulice.
Bere lidi, kteří jsou v jistém smyslu čistí a přirození,
protože jsou, jací jsou.
Nejsou to herci.
Způsob obsazení je jeden z mála prvků,
které jsem převzal z trilogie Dealer.
Obsazoval jsem neherce
a hledal venku, abych našel víc.
Přišlo mi zajímavé, že většinou byli nedotčení.
Byli čistí. Byli originální.
Lidé z různých prostředí
stojící před něčím skutečným.
Jsou to skuteční
lidé znající reálné prostředí,
ale je to taky pohádka, v níž jsou trochu pokřivení,
a to je podle mě ještě zajímavější,
než kdyby to bylo jedna ku jedné.
To je první.
Tady.
Bum!
A pak zase. Ani to nevíš.
Ale musíš si na to zvyknout. Takže na tom nezáleží.
- Poslední… - Můžeme?
Ano, to je ono.
Do Dealera 3 mě obsadili z ulice.
Pak jsem začal hrát a přišly další role.
Mám pocit, že jsem našel něco, co dělám moc rád.
Tím, že obsadil lidi z ulice,
získal něco originálního.
Když hrajete roli, která je blízká vaší osobnosti,
je samozřejmě jednodušší ji hrát.
Byl dobrý v tom…
Když jsme začali, říkal mi:
„Dane, nemusíš mi ukazovat,
co ses naučil z televize.
Chci, abys byl přirozený a uvolněný.“
Potom jsem se cítil dobře.
A našel jsem svou postavu.
To mi řekl.
Řekl: „Dane, fakt ti to jde.“
Jang mi otevřel oči.
Říkal jsem si, že má třeba pravdu a opravdu mi to jde.
Změnil můj život.
Už od dětství jsem se rval o život.
Každý den jsem chodil ze školy se spoustou modřin v obličeji.
Měl jsem roztrhané kalhoty.
Ale nechtěl jsem nic říct mámě,
takže si myslela,
že jsem možná moc divoký.
Když mi bylo 14, žil jsem na ulici.
O přestávce ve škole jsem nechtěl chodit ven,
protože jsem věděl, že venku je
hromada lidí, co se chtějí se mnou rvát.
Viděl jsem film s Brucem Leem.
Od toho dne jsem věděl, co budu dělat.
Dělám všechny ty kopy, protože jsem je viděl ve filmu
a každý den jsem cvičil.
Nenapadlo mě, že budu velká filmová hvězda.
Je to jako…
Byl to sen. Je to dobrý pocit.
Teď můžu být jako Bruce Lee.
Když jsem poznal Jasona, napadlo mě,
že s takovým obličejem je jako stvořený pro film.
Byl jako krásná verze Quasimoda.
Ovládal bojové techniky
a měl brutalitu pantera.
Přesto byl zároveň jemný jako motýl.
Dalo by se říct, že díky té kombinaci
přede mnou vytvořil postavu pana Čch’-anga.
Já jsem ho jen sledoval.
Podíval jsem se zpátky a hrál sebe, když jsem byl mladý.
Vždycky jsem byl ochoten vsadit všechno na něco nového.
Není to poprvé, co jsem podnikl něco bláznivého,
o čem jsem nic nevěděl,
ale chtěl jsem do toho dát všechno.
Dostal jsem příležitost dělat konkurz
jako herec na roli Nicklase.
V té době jsem nebyl spokojený se svým životem.
Tak jsem se prostě rozhodl to zkusit.
Asi za dva týdny
jsem tu roli dostal a začal natáčet.
Bylo to rychlé rozhodnutí, že na to kývnu a zkusím to.
ANDREASOVO VIDEO NA KONKURZ
Všechny holky…
Hezký holky v baru
tě chtějí
a touží, aby je Nicklas vylízal.
Měl neuvěřitelnou tvář, takže to automaticky dostal.
Bylo v něm nesmírně mnoho emocí,
které šlo efektivně a inspirativně využít
s pomocí tvořivosti, která je herectví vlastní.
Je to tvořivý proces.
Bylo to úžasné.
Byla to zábava a hodně jsem si to užil.
Budu si to pamatovat po zbytek života.
Prostřihneme na to,
jak ho odkopává
a pak ho shodí.
Děkujeme všem
za úžasnou zkušenost a spolupráci.
Sešly jsme se v pracovně scenáristů
s některými herci, kteří měli zkušenosti ze života
a mohli opravit jisté scény a dialogy,
kde by použili jiná slova.
Bum! A pak se otočíš.
Potom můžeš…
Nemám herecké zkušenosti.
Byl to druhý casting. Říkala, ať se nekrotím.
Ptám se: „Jsi si jistá?“
A ona: „Jo, předveď mi, co umíš.“
Říkám: „Tak jo.“
A pak se mě na něco zeptala.
A já: „Jo!“
Křičel jsem z plných plic.
Pak jsem se na ni podíval a ona naprosto klidně řekla:
„Vedl sis dobře.“
Když čtu scénář, myslím si, že jsem matka Hulda.
Prostě mám ten pocit.
Musím se připravovat, protože nemám herecké vzdělání.
Nemám vzdělání v tomhle oboru.
Jsem taky svobodná matka, mám syna.
Říkala jsem si: „Kdyby mi vzali syna,
jak bych se cítila?“
Prostě mi začaly téct slzy. Měla jsem pocit, že ji můžu hrát.
Myslím, že jí rozumím.
Nicolase jsem poznal v létě 1995.
Při konkurzu na Dealera.
Začali jsme se otevřeně bavit
o věcech jako život na ulici,
o zkušenostech s drogami, o imigrantech a jejich prostředí.
Okamžik, kdy jsem poznal Nicolase,
byl pro mě a můj život důležitý.
Zlatko to zná. Je velmi zkušený.
Máme minulost, já i Zlatko.
Dobře.
Jsi klikař.
Nevyžívám se v riskování s lidmi,
ale vím, že když navodíte situaci,
kde se herci, kteří nemají mnoho zkušeností,
přestanou hlídat a jsou stoprocentně sami sebou,
většinou se dotknete magie.
Táta je divnej.
Přemýšlí filmově.
Má svou práci a svou rodinu.
LIV CORFIXENOVÁ - VÝK. PRODUCENTKA
Svým způsobem jsme tým.
Hodně na mně závisel, jinak by nemohl odjet pryč
a pracovat deset měsíců na Jízdě nadoraz…
Byla to svým způsobem spolupráce.
Jak to uděláme?
Během natáčení Jen Bůh odpouští
jsme byli šest měsíců v Bangkoku a Lola tam chodila do školy…
Je hodně zaměřený na rodinu.
Ale Liv čte scénáře
a já a moje sestra jsme se moc neúčastnily toho,
co jeho práce obnáší.
Myslím, že většinou se díval jinam
a hledal lidi mimo svou rodinu,
zatímco teď se podíval dovnitř
a viděl, co jeho rodina dokáže.
Moje sestra se na tom taky podílí.
Je to tak trochu jako rodinný výlet.
Mám pocit, že jsem pořád součástí jeho práce,
i když nejsem vždycky
každý den na place.
Pak je zde práce na scénářích. Mluví se mnou
třeba o postavách nebo si scénář přečtu.
Je vždycky fajn točit s někým, kdo je vám blízký
a s kým máte dobrý vztah.
Ale občas si říkám: „To umím.
Zvládnu to sama.
Nemusíš mi křičet do ucha.“
Ale pomáhá to uvolnit její vztek.
Takže to funguje oboustranně.
Víc!
A… Křič!
To bylo fakt dobré, zlato.
To bylo dobré. Vezmeme to ještě jednou, zase naštvaně.
Nenapadlo mě, že to bude ona.
Nepřemýšlel jsem o tom.
Ta postava mě napadla hodně pozdě,
byli jsme skoro na konci natáčení.
Na scéně v Nicklasově domě byla rakev.
Ta rekvizita se mi líbila a dával jsem ji tam pokaždé,
když jsme tam točili, až mě jednoho dne napadlo:
„Co takhle do ní někoho dát?
Co kdyby měl sestru?“
Ne, spíš nevlastní sestru, což nám umožní
víc interpretací, protože patří do Miuina světa.
A tak se to rozběhlo.
Spustili jsme casting, a mně se nedařilo
najít, co jsem hledal.
A pak Liv řekla: „Třeba je to proto,
že to máš přímo před sebou, když se zamyslíš.“
Obsadit členy rodiny je intimní proces.
Co když to nevyjde?
Bez jejího vědomí jsem s ní udělal zkoušku,
když dělala domácí úkoly.
Byla v posledním ročníku na střední.
Jednoho dne přišel.
Máma mu pomáhala s natáčením,
tak jsem myslela, že chce jen názor někoho zvenku,
kdo neví, co se vlastně děje.
Šel jsem do kuchyně.
Řekl jsem: „Můžeš mi tohle přečíst?“
Ptala se proč.
Říkám: „Můžeš to prostě říct?“
Ptala se proč. Já na to: „Prostě to řekni.“
A ona: „Tak jo, já to řeknu.“
Přehrála jsem pár Rakeliných replik.
Řekl: „Výborně, díky.“ A já: „Nemáš zač.“
Řekla to tak přesvědčivě, jasně a přirozeně, že jsem si řekl,
že jsem možná vytvořil Rakel jako rebelskou verzi toho,
co jsem měl doma, své 19leté dcery.
Druhý den povídá:
„Víš, moc rád bych, abys tu roli hrála.
Chtěla bys?“
Já na to: „Jasně, proč ne.
Uvidíme, co se stane.“
Jsem fetišistická osobnost.
Mám rád fetiše.
Mám rády detaily. Pozornost k detailu.
A móda k tomu patří.
Revoluční móda je nadstavba.
Móda odráží, co jste.
Miu nosí jakousi soupravu,
něco jako své brnění.
JANE MARSHALL WHITTAKEROVÁ - KOSTÝMY
Nicolas chtěl od začátku teplákovku.
Každý ji zná.
Je to svým způsobem brnění. Je to užitkové oblečení.
Má vydržet, být odolné, vzdorovat živlům.
Hlavně ten ochranný aspekt byl podle mě zajímavý.
Tentokrát jsem myslím mnohem víc riskovala,
s něčím tak odlišným.
Když sledujete ženy, které během historie
nějak bojovaly
řekněme za spravedlnost,
vydáváte se skoro na výpravu.
Pomohlo mi podívat se na Johanku z Arku,
jak vypadala s krátkými vlasy a v brnění.
Snažila jsem se to vnést do sportovního oblečení
nebo něčeho, co by se dalo vnímat
v současnosti jako teplá bunda nebo vesta
nebo tepláková souprava.
Většinou jsme moc neplánovali. Byl to spíš proces.
LOUISE BRUUNOVÁ - ÚČESY A LÍČENÍ
Přizpůsobovali jsme se tomu, jak se vyvíjel a měnil scénář.
Dělali jsme velké květinové líčení
do snové scény s Miu.
Natáčeli jsme v zámečku.
Všude byly krásné květiny, které jsme používali na place.
Odnášeli je pryč
a stály venku.
Napadlo mě zeptat se: „Vadilo by vám, kdybych si pár těch květin vzala?
Ještě nevím, na co je použiju.
Založím si je do své knihy od Williama Blakea.“
Jednoho dne se Nicolas zeptal:
„Můžeš z Miu udělat něco jako démona?
Má takovou snovou scénu
a stojí u květované tapety.
Třeba by tě to mohlo inspirovat.“
Všichni vědí, že je posedlý filmem.
To není tajemství. A jeho mozek se nezastaví.
V autě nebo i na place si přehrává hudbu.
Hraje různou hudbu, aby z postav
dostal různé nálady.
Hudba mu myslím hodně pomáhá uvolnit se a přemýšlet.
Hudba hojí a inspiruje.
Když pro určitý den nebo scénu vyberete jistou hudbu,
pomáhá to nejen hercům, ale taky štábu.
Pomáhá to kameramanovi.
Pomáhá to scénografům.
Pomáhá to maskérům.
Pomáhá to všem.
Taky jsem cítila, že když se někdy ztratím,
Jang ví, jakou písničku přehrát,
aby mi všechno připomněl.
Rychle zjistil, že mám moc rád klasickou hudbu.
Poslouchali jsme hodně klasiky, abych se dostal do nálady.
Dost na hudbu reaguji.
To mi moc pomáhalo dostat se do pochmurné nálady.
Je to moje první role,
takže to pro mě bylo nové, ale opravdu se mi to líbí.
Asi bych bez toho nemohla být.
Záleží na tom, co hrajete,
ale vyvolá to ve vás různé pocity.
Hráli jsme hodně hudby.
Hororovou, hudbu ke smutným scénám
nebo něco jiného, když bylo třeba
dostat se do nálady, rozvířit pocity.
Tys zlobil.
Nicolas vám to umí vylíčit, než začnete skládat.
PETER PETER - HUDBA
Občas má dvě věci, které jdou proti sobě,
a to je zajímavé,
protože se tam něco děje.
Zmíní třeba skupinu a pak film.
A ty dvě věci nemají nic společného.
Vznikne něco, co tu ještě nebylo.
Necharakterizujeme postavy hudbou.
To děláme tvary a barvami.
Hudbou vytváříte temnotu a světlo.
A občas trochu světla v temnotě.
Když jsem s něčím hotov, vypudím to ze své existence.
A jakoby to už neexistuje.
Nyní je to v rukou miliard lidí na internetu…
aby na to reagovali.
KODAŇSKÝ KOVBOJ