Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
ALKOTÓ ÉS RENDEZŐ
Nicolas Winding Refn, a Koppenhágai cowboy alkotója vagyok.
Ezt nem…
Ez nem egy „Így készült”,
hanem betekintés abba,
hogyan aludt el a cowboy, és ébredt fel Koppenhágában.
Három, kettő, egy… Mehet!
KOPPENHÁGAI COWBOY
Műfajilag a Koppenhágai cowboyt a fantasy, horror, kaland közé sorolnám.
Már a név is egy utalás.
HULDA MAMA
Hiszen…
A Koppenhágai cowboy szavakkal nem megmagyarázható. Mi akar ez lenni?
Koppenhága egy modern város.
Cowboyok a régi westernekben voltak.
Hogy lehet ezt a kettőt vegyíteni?
Már ez is bámulatos.
OPERATŐR
Szerintem a film nagyon színes, roppant ütős,
és egyben rettentő nyers is.
Egyértelműen keverednek benne a mese és a horror elemei.
Így reklámoztam a projektet:
„Kibővítem az Elátkozott város-trilógiát.”
Mire a többiek: „Jó, csináljuk!”
De azt akartam, hogy legyen benne űrhajó.
Úgy mondanám, hogy a Koppenhágai cowboy története
a forgatókönyv szerint egy lányról szól,
aki bizonyos események hatására átalakul, szuperhős lesz belőle.
ÍRÓK
Ez egy amolyan mesebeli
koppenhágai vagy dán alvilág.
Dánia a valóságban nem ilyen.
- Nem. - Ez a világ túllép a realizmuson.
Ez itt Miu világa.
Ami megragadja az embert, és magával ránt a mélybe,
a dán alvilágba, ahol Miu kalandozik.
Ülj oda fel! Az asztalt meg…
Hozunk neked kisebb széket. Nincs nálad egy hasonló?
Úgy gondoltam, jó móka lenne visszatérni Dániába.
Hogy készíthetnék egy igazi mesét.
Ezért felkértem néhány remek női írót a megírására.
Szerintem azért fordultunk a mesék,
a görög mitológia és Shakespeare drámái felé,
mert ezekben a végzet fontos szerepet játszik,
és szerettük volna, ha Miu esetében is jelen van az az érzés,
hogy szerepet játszik a végzet.
Hogy Miu erre született.
Ha ugyan született.
Honnan jöttél?
Az hosszú történet.
A címmel kezdtem.
Azt mondtam: „cowboy”,
majd ezt: „Koppenhága”.
És mindkettő K-val kezdődött.
Mintha összeillesztenénk két ellentétes elemet,
amik kiejtve szépen összeforrnak,
és rejtélyes lett a mögöttes jelentés.
Ezt érdekesnek találtam.
Hogyan csinálhatnám meg, hogy a gyerekeimet érdekelje?
Így született meg Miu.
Azt az alteregót akartam visszahozni, amelyet Mads Mikkelsennel
és Ryan Goslinggel hoztam létre,
az ezt megelőző filmjeimet letudni, és létrehozni egy ilyen sorozatot,
egy olyan karaktert, aki az énem kivetülése.
De aki lányként inkább egyfajta
példakép lenne a gyerekeimnek.
Abban biztos voltam, hogy ennek a főszereplőnek
lánynak kell lennie.
Az biztos, hogy szükség van szuperhőslányokra.
Sokat beszélgettünk erről a témáról.
Hiszen létrehoztunk egy olyan karaktert,
aki rejtélyes, elszánt,
és akár erőszakkal is, de eléri a célját.
Ha férfi lenne, egyszerűen elfogadnánk ezt,
különösebb kérdések nélkül.
De ha egy nőről van szó, azt kérdezgetjük:
Mi erre a lélektani magyarázat?
Miféle traumákon esett át, hogy ilyen lett?
Szembe akartunk menni ezekkel a női hősökre
vonatkozó megkötésekkel, hogy milyenek lehetnek.
Jang is valahogy így képzelte el a cowboyt.
Kihívás elé állított minket, a női karaktereket illető elképzelésünket,
hogy kell nekik háttértörténet, és azt mondta:
„A cowboy egyszerűen csak megjelenik,
megérkezik egy új városba, és végzi a dolgát.”
- Állati frankó volt… - Igen.
…a közös felfedezés.
Miu, mondhatni, a testmozgásával fejezi ki magát.
Miunak lenni egyfajta állapot.
Fenn kell tartani ezt az állapotot.
Mintha aludna az ember, Miu nem igazán szólal meg.
Csak áll.
Mindent megfigyel, aztán megindul.
Ezért nagyon illik hozzá
ez az egyfajta köztes állapot.
Jelen vagyok, de közben valahol máshol is vagyok.
Nagyon babonás vagyok.
A munkám során kapcsolatba kerültem földönkívüliekkel,
és sokat beszélek velük.
Így számomra természetesnek tűnt ezt belevenni a projektbe.
Már a kezdetekkor tudtam, hogy Miu
és az ő úgynevezett húga, Rakel esetében
fontos, hogy egy másik dimenzióból érkezzenek.
De rá kellett jönnöm, hogyan vegyem ezt bele a történetbe.
Minden elismerésem Jangé, amiért elég sok embert,
mondhatjuk, az utcán talált meg,
vagy olyanokat hozott be, akikből egyfajta tisztaság és természetesség árad,
mert ők egyszerű emberek.
Nem színészek.
A szereplőválogatás a kevés átemelt dolgok egyike
az Elátkozott város-trilógiából. Azt kerestem,
ami valóságos,
kintről akartam behozni valami többletet.
Számomra az volt az érdekes, hogy többnyire érintetlenek voltak.
Tiszták, valódiak.
Más környezetből származó emberekkel,
valódi emberekkel kerültünk szembe.
Ők valódi…
emberek, akik ismerik a valódi világot,
de közben ez egy mese is, ezért kissé torz alakot vesznek fel,
és szerintem ezáltal jóval érdekesebb lesz,
mint ha csak az egyiket vették volna bele.
Először ez jön.
Ide.
Nesze!
Aztán még egyszer. Azt észre sem veszed.
Már hozzászoktál. Úgyhogy nem gond.
- A végén meg… - Mehet?
Igen, jó lesz.
Behívtak az Elátkozott város 3. válogatására.
Aztán elkezdtem játszani, és más is előjött.
Úgy érzem, megtaláltam, hogy mit szeretek csinálni.
Azzal, hogy így csinálta, hogy az utcáról hívott be embereket,
különleges eredményt kapott.
Ha olyan a szereped, ami közel áll a személyiségedhez,
akkor természetes, hogy nem lesz nehéz eljátszani.
De jól ért ehhez…
Amikor elkezdtük, csak annyit mondott:
„Figyelj, Dan, nekem nem kell bemutatnod
azokat a tévés izéket, amiket tanultál.
Légy önmagad! Olyan laza, nyugis.”
Mikor ezt hallottam, az olyan jó érzéssel töltött el!
Rátaláltam a karakteremre.
Jang is mondta.
Azt mondta: „Dan, neked ez marhára fekszik.”
Úgy érzem, Jang felnyitotta a szemem,
és arra gondoltam: „Talán tényleg így van. Talán igaza van. Lehet, hogy jó vagyok.”
Ezáltal egy új életet adott nekem.
Gyerekkorom óta végig egyedül harcoltam magamért.
Mindennap összevert arccal mentem haza az iskolából.
A nadrágomat megtépték.
De anyámnak nem mondtam el,
ezért ő azt hitte,
hogy szeretek durván játszani.
Tizennégy évesen már az utcán éltem.
Az iskolában, amikor szünet volt, nem mentem ki a teremből,
mert tudtam, hogy odakint
egy seregnyi ember várja, hogy megverhessen.
Megnéztem egy Bruce Lee-filmet.
Attól a naptól kezdve volt egy tervem.
Csináltam ezeket a rúgásokat, amiket a filmben láttam.
Napi szinten edzettem.
Arra sosem gondoltam, hogy nagy filmsztár leszek.
Amolyan…
álom volt csupán, de nagyon örülök.
Egyfajta Bruce Lee lehetek.
Amint megláttam Jasont, arra gondoltam:
„Jó ég, ez az arc mozivászonra született!”
Lehetne Quasimodo gyönyörű ikertestvére.
A harcmodora
és a brutalitása egy párducéra emlékeztetett.
Ugyanakkor gyengéd és kedves volt, mint valami pillangó.
És mondhatjuk, hogy ezzel a kettősséggel
a szemem láttára hozta létre Chiang úr karakterét.
Nekem csupán követnem kellett.
Visszagondoltam a gyerekkoromra, és az akkori énemet adtam.
Mindig is nyitott és kész voltam mindent feltenni valami újra.
Nem először történt, hogy belefogtam valami őrültségbe,
amihez nem is konyítottam,
mégis mindent bele akartam adni.
Lehetőséget kaptam
mint színész, behívtak Nicklas szerepére.
Akkoriban nem igazán találtam a helyemet.
És úgy voltam, leszarom, mi lesz, belevágok.
Két héten belül
enyém volt a szerep, és kezdődött a forgatás.
Nagyon gyors döntés volt, hogy igent mondtam, és kipróbáltam magam.
ANDREAS VIDEÓS JELENTKEZÉSE
Minden csaj…
A bárban minden csaj
téged akar,
kurvára nyáladzanak Nicklas után.
Isteni volt az arca, önmagáért beszélt.
Hihetetlen mennyiségű elfojtott érzelmet mutatott,
melyből roppant hatásos és lelkesítő dolgokat lehet kihozni,
ha kreatívak vagyunk. A színészet épp ezt jelenti.
Egy alkotófolyamatot.
Egészen elképesztő volt.
Egy nagyon jó tapasztalat, ahol rengeteg emlékkel gazdagodtam,
igazi életre szóló élmény volt.
Itt jön az,
hogy megrugdossa,
és aztán oda beesik.
Köszönöm, srácok,
nagyszerű élmény volt, és remek együttműködés!
Tartottunk megbeszéléseket az írószobában
azokkal a színészekkel, akik rendelkeztek valós élettapasztalatokkal,
és így ki tudtak javítani bizonyos jeleneteket és párbeszédeket,
tudtak jobb kifejezéseket.
Bumm, bumm, bumm! Aztán megfordulsz.
Majd utána neked…
Nem vagyok színész.
A második válogatón azt mondta: „Ne finomkodj!”
Mire én: „Ez most komoly?”
Azt felelte: „Lássuk, mit tudsz!”
Hát úgy tettem.
És belekezdett. Mondta, hogy mit kell csinálni.
Tökre nyomattam.
A tüdőmet is kiordítottam.
Mikor utána ránéztem, ő nagyon nyugodtan azt mondta:
„Jó voltál.”
Úgy olvastam a forgatókönyvet, mintha én lennék Hulda mama.
Olyan érzés volt.
Gyakorolnom kellett, mert nem színésznek tanultam.
Nincsen képesítésem a szakmában.
De én is egyedülálló anyaként nevelem a fiamat.
Ezért el tudtam képzelni, hogy milyen érzés lenne
elveszíteni a fiamat.
A könnyek jöttek maguktól. Úgy éreztem, el fogom tudni játszani.
Meg tudtam őt érteni.
Nicolasszal '95 nyarán ismerkedtem meg.
Az Elátkozott város szereplőválogatásán.
Rögtön megnyíltunk egymásnak,
beszéltünk a hajléktalanságról,
a drogozásról, a menekültekről, a világunkról.
A Nicolasszal való találkozás
fontos szerepet játszott az életemben.
Zlatko ezt jól tudja. Sok mindent átélt.
Nagy múltunk van.
Na jó!
De te szerencsepénz vagy.
Nem lételemem az esélyek adása,
de tudom, hogy ha olyan helyzet áll elő,
hogy az előadók, akik kevés tapasztalattal rendelkeznek,
elengedik magukat, és a valódi önmagukat adják,
az egy csodával ér fel.
Apám elég fura fazon.
Filmekben gondolkodik.
Van a család, és van a munka.
Egyfajta csapatot alkotunk.
Erősen rám támaszkodott, különben nem lehetett volna ott
tíz hónapig a Drive - Gázt! forgatásán, sem…
Ez egyfajta közös munka.
Hogy valósítsuk meg?
A Csak Isten bocsáthat megnél
hat hónapra Bangkokba költöztünk, és Lola ott járt iskolába, meg minden…
Apu nagyon családcentrikus.
De Liv csak a forgatókönyveket olvasta,
nekem és a húgomnak nem sok szerepünk volt
a munkával kapcsolatos dolgokban.
Ezért mindig inkább kifelé tekintett,
a családon kívül kereste a szereplőit,
de az eddigiekkel ellentétben most magába nézett,
hogy meglássa a család erejét.
Még a húgomnak is jutott szerep.
Szerintem jó kis családi kaland lett belőle.
Úgy érzem, mindig ott vagyok a filmjeiben,
akkor is, ha éppen
nem velem forgat.
Mert akkor is mesélt nekem a forgatókönyv megírásáról,
a karakterekről, vagy olvastam a szövegkönyvet.
Mindig jó érzés családtaggal együtt dolgozni,
hiszen jóban vagyunk.
De néha úgy érzem: „Nem kell segítség.
Megoldom ezt egyedül is.
Nem muszáj a fülembe ordítanod.”
De segít előhozni a dühöt.
Úgyhogy mindkettőnknek segít.
Tovább!
És… sikíts!
Nagyon ügyes vagy, kicsim.
Jó voltál. Felvesszük még egyszer. Mutasd a dühödet!
A lányom eszembe sem jutott.
Egyáltalán nem is gondoltam rá.
A munka kései szakaszában támadt egy ötletem a karaktert illetően.
Már a forgatás végén jártunk,
és volt ott egy koporsó Nicklas házában,
nagyon jó kis kellék volt, és folyton elővettem
a felvételekhez, míg egy nap eszembe jutott,
hogy beletehetnénk valakit.
„Lehetne neki egy lánytestvére.”
Vagyis mostohatestvére, mert úgy lehetne
jobban beledolgozni, úgy részese lenne Miu világának.
Ez megadta a kezdőlökést.
Szóval voltak meghallgatások, de nem igazán
találtam a kinézetet, amit kerestem,
mígnem Liz azt mondta: „Ez azért lehet,
mert majd kiszúrja a szemed. Nemde?”
És ugyebár egy családtag beválogatása elég személyes dolog.
Félre is sikerülhet.
Ezért átvertem, nem tudta, hogy meghallgatom,
miközben a háziját csinálta,
mivel akkor még végzős középiskolás volt.
Egy nap odajött hozzám,
és mivel anya is besegített neki,
azt hittem, hogy külső szemlélőként kellene segítenem,
mivel én teljesen kívülálló voltam.
Kimentem a konyhába.
Megkérdeztem: „Felolvasnád ezt?”
Mire ő: „Minek?”
Mire én: „Olvasd már fel ezt a szart!”
Mire ő: „Minek?” Én meg: „Csak olvasd fel!”
Majd azt mondta: „Jó, legyen.”
Előadtam pár sort Rakel szövegéből.
Mire ő: „Szuper, köszi.” Én meg: „Nincs mit.”
Olyan meggyőző, jól érthető és természetes volt, hogy arra gondoltam:
Rakelt talán már eleve úgy írtam meg, hogy a lázadó mása legyen a lánynak,
aki otthon élt velem, vagyis a 19 éves lányomnak.
Másnap azt mondta:
„Nagyon jó lennél ebben a szerepben.
Nem játszanád el?”
Mire én: „De, miért is ne?
Lássuk, mi lesz!”
Odáig vagyok a fétisekért.
Imádom őket.
Fontosak a részletek. Figyelek a részletekre.
És a divat ennek meghatározó része.
A divat ugyebár, mármint a forradalmian új divat, nagyon kifejező.
A divat a személyiségünk tükre.
Igen, Miu egyfajta egyenruhát visel,
mintha vértet hordana.
JELMEZTERVEZŐ
Nicolas alapból tréningruhára gondolt.
Mert azt mindenki felismeri.
Ez egyfajta páncél. Egy nagyon praktikus öltözet.
Nem kopik, sokat kibír, ellenáll az időjárásnak.
De számomra leginkább a védelmező szerepe volt igazán érdekes.
Nagy kockázatot vállaltam, mert sokféle megvalósítása
lehet a ruhának.
Elég csak megnézni a történelmi jelentőségű nőket,
akikről alapvetően mondhatjuk,
hogy az igazságért harcoltak.
Mintha ez lett volna a küldetésük.
Ezért is adott ihletett nekem Jeanne d’Arc
a rövid hajával és a páncéljával.
Ezt akartam sportruházattá alakítani,
vagy olyasvalamivé, ami elfogadott
a mai világban is, mint a kabát, a pufi mellény
vagy a tréningruha.
Általában nem tervezünk előre. A forgatás közben áll össze a smink.
FODRÁSZ ÉS SMINKMESTER
Változik, mint a forgatókönyv, és mi ehhez igazodunk.
Végül egy nagy virágos sminket csináltunk
Miu álomjelenetéhez.
Egy kúriában forgattunk,
és rengeteg gyönyörű virág volt ott a díszlet részeként.
A díszlettervező éppen vitte volna el őket,
ott voltak kint lerakva,
és megkérdeztem: „Kaphatnék a virágokból?
Nem biztos, de még jól jöhetnek,
belepréselem őket a William Blake-könyvembe.”
Aztán egy nap Nicolas megkérdezte:
„Nem tudnád Miut egyfajta démonná alakítani?
Egy álomjelenethez kell,
ahol ilyen virágmintás tapéta előtt fog állni.
Meríthetnél ebből ihletet.”
Már tudjuk, hogy filmőrült.
Ez nem titok, és sosem áll le az agya.
Nála a kocsiban és a forgatásokon is szól a zene.
Minden szám más érzést hoz elő
a különböző karakterekből,
és a zene segít neki lenyugodni és gondolkodni.
A zenének gyógyító, lelkesítő hatása van.
Egy adott naphoz vagy jelenethez illő dallam lejátszása
nemcsak a színészeknek segít, hanem a stábnak is.
Segít az operatőrnek.
Segít a díszleteseknek.
Segít a sminkeseknek.
Mindenkinek segít.
Néha olyan érzésem volt, hogy ha elveszíteném a fonalat,
Jang tudná, hogy elég lejátszania egy számot,
hogy visszahozzon a jelenetbe.
Hamar rájött, hogy kedvelem a komolyzenét.
Úgyhogy hangulatteremtésnek sok komolyzenét hallgattunk.
Elég erősen reagálok a zenére.
Ezért ez nagy segítség volt a komor hangulat megidézésében.
Ez volt az első színészi munkám,
minden nagyon új volt, de igazán élveztem.
Igazi megszállott lettem.
Mivel úgy… Mármint a szereptől függ,
de mindenféle érzéseket vált ki az emberből.
Ezért sokféle zenét betettünk, ami vagy amolyan
horrorisztikusan hangzó volt, vagy olyan szomorú jelenetekhez illő,
ami nyugtató hatással van az emberre,
ráhangol a jelenetre, és kissé megmozgatja a szívet.
Rossz kisfiú voltál.
Nicolas jól le tudja írni a jelenetet még a zene megírása előtt.
ZENESZERZŐ
Néha két olyan dologgal jön, amik ütik egymást,
ami nagyon izgalmas,
mert ott történni fog valami.
Mondjuk, megemlít egy bandát, aztán meg egy filmet,
és a kettőnek abszolút semmi köze sincs egymáshoz.
Ebből valami teljesen új dolog születik.
Nem a szereplőket nézzük,
hanem az alakokat és a színeket.
A fényt és a sötétséget kell nézni.
És néha belevinni egy kevés fényt a sötétségbe.
Amint végeztem valamivel, kiűzöm a lényemből.
Így tulajdonképpen megszűnik létezni.
Most már a netet használó többmilliónyi ember feladata…
reagálni rá.
KOPPENHÁGAI COWBOY