Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
SKAPER OG REGISSØR
Jeg heter Nicolas Winding Refn, og jeg er skaperen av Copenhagen Cowboy.
Jeg kan ikke…
Dette er ikke en "blir til",
men snarere et innsyn
i hvordan cowboyen sovnet og våknet i København.
Tre, to, én… Nå!
Jeg vil beskrive Copenhagen Cowboy som fantasy, skrekk og eventyrlysten.
Navnet sier allerede noe.
MOR HULDA
Det er en…
Du finner ikke ord som gir mening for Copenhagen Cowboy. Hva er det?
København, moderne by.
Og cowboy fra gammel western-stil.
Hvordan kombinerer man de to tingene?
Det er allerede fantastisk.
FILMFOTOGRAF
Jeg synes den er fargerik, sterk
og rå samtidig.
Vi har absolutt skrekkelementer og eventyrelementer.
Originalforslaget var
å lage en forlengelse av Pusher-trilogien.
Og alle sa: "Flott, vi gjør det."
Men det skulle være et romskip med.
Jeg vil si at historien i Copenhagen Cowboy
på papiret handlet om en ung kvinne
som forvandler seg gjennom en serie og blir superhelt.
MANUSFORFATTERE
Det er en eventyraktig
underverden i København eller Danmark.
Det er ikke det Danmark vi kjenner.
-Nei. -Verdenen transcenderer realisme.
Dette er Mius verden.
Vi blir tatt med ned i dypet
til Danmarks underverden gjennom Mius reise.
Sitt der oppe. Og bordet…
Vi skaffer deg en liten stol. Hadde du ikke en lignende?
Om jeg dro tilbake til Danmark, tenkte jeg det var gøy
å lage en eventyrfortelling.
Jeg hyret en flink gruppe kvinnelige forfattere.
Jeg tror vi så på eventyr
og gresk mytologi og Shakespeares dramaer
fordi alle omhandler konseptet skjebnen,
fordi vi ville at Miu også skulle ha en følelse av…
Skjebnen spiller en rolle.
Hun ble født for å gjøre noe.
Om hun ble født.
Hvor kommer du fra?
Det er en lang historie.
Jeg begynte med tittelen.
Jeg sa "cowboy",
og så "Copenhagen":
Og det ble CC.
De to komponentene var kontraster,
men de fløt fint på tungen,
og det ble en gåte hva det faktisk var,
og det var spennende.
Hva kunne jeg lage som barna mine syntes var interessant?
Og det ble Miu.
Jeg ville gjenopplive det alter egoet jeg skapte med
Mads Mikkelsen og Ryan Gosling,
og pensjonere de tidligere filmene mine for å lage en serie,
en figur som var en forlengelse av meg selv.
Men som ung kvinne var hun snarere
en rollemodell for barna mine.
Jeg visste at seriens hovedperson
måtte begynne som ung kvinne.
Og det finnes absolutt et behov for disse kvinnelige heltene.
Vi hadde en pågående diskusjon om det.
Når du skaper en slik rollefigur,
som er mystisk og besluttsom
og kan bruke vold for å oppnå målene sine…
Om det er en mann, kan vi nok lett godta det
og ikke stille for mange spørsmål.
Men når det er en kvinne, tenker vi:
Hva er den psykologiske forklaringen?
Hvilke traumer opplevde hun for å bli sånn?
Og vi ville utfordre disse begrensningene
for kvinnelige helter og hvordan de kan være.
Det var også Jangs konsept for en cowboy.
Han utfordret synet vårt på en kvinnelig figur
med en bakgrunn og alt. Han sa:
"Denne er en cowboy som nettopp har dukket opp
i en ny by og gjør sitt."
-Og det var kjempekult… -Ja.
…å utforske med henne.
Miu er litt… Hun er bare en veldig fysisk person.
Det er en tilstand å være i, i Miu.
Og du må forbli i den tilstanden.
Det er nesten som å sove, og hun snakker ikke så mye.
Hun står.
Hun observerer mye, og så beveger hun seg.
Det passer godt å være
i den typen mellomtilstand.
Jeg er veldig der, men også et annet sted.
Jeg er veldig overtroisk.
Og jeg har kontakter med utenomjordiske via jobben
som jeg snakker med jevnlig.
Det var veldig naturlig for meg å bidra med det i prosessen.
Jeg visste hele tiden at Mius karakter
og den såkalte søsteren hennes Rakel
kom fra en annen dimensjon.
Jeg måtte bare finne ut hvordan jeg tolket det i historien.
Jeg liker og respekterer Jangs valg om å gjøre mye…
Hva kaller man det? Kanskje gate-casting,
eller bare ta inn folk som er naturlige på en eller annen måte,
for de bare er den de er,
ikke skuespillere.
Castingmetoden min… Et av de få elementene jeg tok
fra Pusher-trilogien var å dele ut rollen
basert på virkeligheten,
eller å søke utover for å finne mer.
Det jeg syntes var interessant, var at de som oftest var urørt.
De var tro. De var originale.
Folk som virkelig er fra de forskjellige miljøene,
står faktisk foran den ekte varen.
Du har den ekte…
Liksom folk som kjenner de ekte miljøene,
men det er også et eventyr der de er litt forskrudd,
og jeg synes det gjør det enda mer interessant
enn om det bare hadde vært én til én.
Det var den første.
Her.
Bang!
Og igjen. Uten at du vet det.
Men du må bli vant til det. Så det gjør ikke så veldig mye.
-Den siste er bare… -Er du klar?
Ja, det er bra.
Jeg ble gate-besatt for Pusher 3.
Og så begynte jeg å spille, og det var mer av det.
Og jeg føler at jeg har funnet noe jeg elsker å gjøre.
Ved å gi roller til folk på gata
fikk han noe originalt.
Om du spiller en rolle tett opptil personligheten din,
er det selvsagt lettere å spille den.
Han var flink til…
Da vi begynte, var han veldig sånn:
"Dan, du trenger ikke vise meg
alle TV-tingene du har lært.
Jeg vil at du skal være deg selv, rolig og avslappet."
Og etter det følte jeg meg bra.
Og jeg fant rollefiguren min.
Han sa til meg…
Han sa: "Dan, du er flink til dette."
Jeg tror Jang åpnet øynene mine,
og jeg tenkte: "Kanskje han har rett. Kanskje jeg er flink."
Så han forandret livet mitt.
Jeg har kjempet for livet alene siden jeg var barn.
Hver dag jeg kom hjem fra skolen, hadde jeg blåmerker i fjeset.
Buksene mine var ødelagt.
Jeg ville ikke si det til moren min,
så hun tenkte
at jeg kanskje var for vill.
Da jeg var 14 år, bodde jeg på gata.
I skoleferien ville jeg ikke gå ut,
for jeg visste at utenfor sto det
en kø med mennesker som ville slåss mot meg.
Jeg så en Bruce Lee-film.
Fra den dagen av visste jeg hva jeg skulle gjøre.
Jeg gjør all denne sparkingen fordi jeg så dette i filmen.
Jeg trente hver dag.
Jeg trodde aldri jeg skulle bli en stor filmstjerne.
Det er som om…
Det var en drøm. Det føles bra.
Nå kan jeg være min egen Bruce Lee.
Da jeg møtte Jason, tenkte jeg bare:
"Han er som skapt for kino med det fjeset."
Han var som en vakker Quasimodo.
Og han hadde teknikker
for å slåss, og brutalitet som en panter.
Men likevel var han mild og snill som en sommerfugl.
Den kombinasjonen var allerede litt…
Han skapte figuren Mr. Chiang rett foran meg.
Og jeg var bare med på reisen.
Jeg så meg tilbake og spilte meg selv da jeg var ung.
Jeg har alltid vært åpen for å satse alt på noe nytt.
Så det er ikke første gang jeg har gått ut og gjort noe sprøtt
som jeg ikke visste noe om,
men jeg ville bare gi 100 prosent.
Jeg fikk muligheten til å prøve meg
som skuespiller med rollen som Nicklas.
På det tidspunktet likte jeg det ikke.
Så jeg valgte å si "faen heller" og gi alt.
Innen to uker eller noe sånt
hadde jeg fått jobb og begynt å filme.
Så det var en rask beslutning med å si ja og bare prøve seg.
ANDREAS' AUDITION
Alle jentene…
De hyggelige jentene i baren,
de vil ha deg,
og de vil bli spist av jævla Nicklas.
Han hadde det fantastiske fjeset, så det ble automatisk ham.
Det var enormt mye innestengte følelser
som jeg tror kunne brukes på en effektiv og inspirerende måte
gjennom kreativitet, og det er det skuespill er.
Det er en kreativ prosess.
Det har vært helt utrolig.
Det har vært en morsom opplevelse, så jeg har hatt det veldig gøy
og vil huske det resten av livet.
Her er et klipp
der hun sparker ham bort,
og så sparker ham rundt.
Takk, alle sammen,
for den flotte opplevelsen og samarbeidet.
Vi hadde noen møter på skriverommet
der noen av skuespillerne som hadde ekte opplevelser,
korrigerte visse scener eller dialoger,
der de ville bruke andre ord.
Bang! Og så snur du deg.
Og derfra kan du…
Jeg har ingen skuespillererfaring.
Det var den andre auditionen. Hun sa: "Ikke hold igjen."
Og jeg sa: "Er du sikker?"
Og hun sa: "Ja, bare gi meg alt."
Jeg sa: "Greit."
Og så begynte hun… Hun spurte meg om noe.
Og jeg sa: "Ja!"
Og jeg ropte så høyt jeg klarte.
Da jeg så på henne, var hun helt rolig og sa:
"Du var flink."
Da jeg leste manuset, tenkte jeg at jeg var Mor Hulda.
Jeg fikk bare den følelsen.
Jeg måtte øve, for jeg var ikke utdannet skuespiller.
Jeg har ikke utdanning på området.
Jeg er også alenemor for en sønn.
Så jeg fikk den følelsen: "Om jeg ble fratatt sønnen min,
hva hadde jeg følt?"
Tårene bare kom, så jeg fikk på følelsen at jeg kunne spille henne.
Jeg tror jeg forstår henne.
Jeg møtte Nicolas første gang sommeren 1995.
Det var audition for Pusher.
Vi begynte å snakke veldig åpent,
om for eksempel livet på gata,
dopopplevelsen og immigranter, det miljøet.
Så det øyeblikket jeg møtte Nicolas,
var viktig for meg i livet mitt.
Zlatko vet det. Han er veldig erfaren.
Vi har en fortid, jeg og Zlatko.
Greit.
Men du er en lykkemynt.
Jeg elsker ikke å ta sjansen på folk,
men jeg vet at om du havner i en situasjon
der skuespillerne ikke har mye erfaring,
om de senker guarden og er seg selv 100 prosent,
så blir det som oftest magisk.
Faren min er en rar type.
Han tenker i filmer.
Han har jobben sin, og han har familien sin.
PRODUKSJONSLEDER
Vi er på måte et team.
Han var veldig avhengig av meg, for ellers kunne han ikke dra
og jobbe i ti måneder eller lage Drive eller…
Så det har på en måte vært et samarbeid.
Hvordan skal vi gjøre det?
For eksempel, med Only God Forgives,
flyttet vi til Bangkok i seks måneder, og Lola gikk på skole der og…
Han er veldig familieorientert.
Men Liv har bare lest manusene,
og jeg og søsteren min har ikke egentlig vært involvert
med arbeidet han har holdt på med.
Jeg tror han alltid har sett utover
og funnet folk utenfor familien,
sammenlignet med denne gangen da han så innover
og så hva familien klarer.
Selv søsteren min deltar i serien.
Så jeg tror det også er en slags morsom familietur.
Jeg føler at jeg alltid er en del av arbeidet hans på en måte,
selv om jeg ikke alltid er
på settet hver dag.
Hele manusutviklingen som han snakket med meg om,
kanskje en figur eller at jeg leste manusene.
Det er alltid fint å filme med noen du står nær
og har et godt forhold til.
Men noen ganger tenker jeg: "Jeg fikser dette.
Jeg klarer dette alene.
Du trenger ikke skrike i øret mitt."
Men det hjelper når sinnet kommer frem.
Så det går vel begge veier.
Mer!
Og… skrik!
Det var veldig bra, vennen.
Det var bra. Vi gjør det én gang til, sint igjen.
Jeg trodde aldri det ble henne.
Det var ikke på radaren min.
Men da jeg fikk ideen til figuren sent i prosessen,
var vi nesten ferdige med å filme,
og det sto en kiste på settet på godset til Nicklas.
Jeg syntes den var kul. Jeg hentet den tilbake
hver gang vi filmet der, helt til jeg en dag sa:
"Kanskje vi skal ha noen i den.
Hva om han har en søster?"
Nei, en stesøster, for da kan vi ha
mer tolkning, for hun er faktisk en del av Miu-verdenen.
Og det fikk ballen i gang.
Vi hadde audition, og jeg fikk ikke nødvendigvis
det jeg lette etter når vi så utover,
helt til Liv sa: "Kanskje det er fordi
det er rett foran deg, om du tenker etter."
Og det er selvsagt intimt å gi en rolle til familiemedlemmer.
Hva om det ikke funker?
Jeg lurte henne ved å gi henne rollen uten at hun visste det
mens hun gjorde lekser,
for hun tok eksamen på videregående.
Og hun kom inn en dag,
og siden moren min hadde hjulpet med serien,
tenkte jeg at han ville ha min hjelp med et nytt blikk fra en
som ikke ante hva som foregikk.
Jeg gikk på kjøkkenet.
Jeg sa: "Kan du si disse replikkene?"
Hun spurte hvorfor.
Jeg sa: "Kan du si de pokkers replikkene?"
Hun spurte hvorfor. Jeg sa: "Bare si replikkene."
Og hun bare: "Greit."
Og jeg spilte et par av Rakels replikker.
Og han sa: "Flott. Takk." Og jeg sa: "Ingen årsak."
Og hun sa det med sånn overbevisning og klarhet og naturtalent at jeg tenkte
jeg kanskje på en måte hadde skapt Rakel som en slags opprørsk versjon
av det jeg hadde hjemme, altså en 19 år gammel datter.
Og neste dag sa han:
"Jeg likte deg i rollen.
Vil du spille henne?"
Og jeg sa: "Gjerne. Hvorfor ikke?
Vi ser hva som skjer."
Jeg er en fetisjpersonlighet.
Jeg liker fetisjer.
Jeg liker detaljer. Jeg liker detaljfokus.
Og mote er en del av det.
Revolusjonær mote er en forlengelse.
Mote viser hvem du er.
Miu bruker en slags drakt,
en slags rustning for henne.
KOSTYMEDESIGNER
Nicolas var alltid klar på at han ville ha en joggedress.
Det er noe alle kjenner til.
Det er på en måte en rustning. Det er bruksklær.
De er laget for å vare, laget for å motstå vær og vind.
Men jeg syntes hovedsakelig at beskyttelsen var interessant.
Jeg tror jeg tok mange flere sjanser denne gangen,
pga. mangfoldet.
Jeg leste om kvinner gjennom historien
som på noen måter har kjempet
for det gode, om du vil.
Det er nesten som et slags eventyr.
Jeg syntes det var hjelpsomt å se på Jeanne D'Arc
med tanke på hvordan hun så ut med kort hår og rustning.
Og prøvde å tilpasse det til treningsklær
eller noe som også kunne oppfattes
i en moderne situasjon som en jakke eller en boblevest
eller en joggedress.
Vi planla vanligvis ikke så mye. Arbeidet var absolutt en prosess.
HÅR OG SMINKE
Utvikle mens manuset utviklet og endret seg, og vi tilpasset oss.
Vi gjorde stor blomstersminke
i en drømmesekvens Miu hadde.
Vi har filmet på en herregård,
og det var masse vakre blomster på settet som vi brukte.
Og settdesigneren fjernet dem.
De sto ute,
og jeg tenkte: "Kan jeg ta noen av disse blomstene?
Jeg vet ikke hva jeg skal bruke dem til,
men jeg legger dem i William Blake-boken min."
Så en dag spurte Nicolas:
"Kan du gjøre Miu til en slags demon?
Hun har en drømmesekvens,
og hun står mot et blomstret tapet.
Kanskje du finner inspirasjon der."
Alle vet at han er filmgal.
Tror ikke det er hemmelig, og hjernen hans stopper aldri.
I bilen, og til og med på settet, spiller han musikk
for å vekke forskjellige følelser
i forskjellige rollefigurer.
Jeg tror musikken gjør at han kan slappe av og tenke.
Musikk helbreder og inspirerer.
Ved å velge et musikkstykke til en bestemt dag eller scene
hjelper det ikke bare skuespillerne, men crewet også.
Det hjelper kameramannen.
Det hjelper designerne.
Det hjelper sminkørene.
Det hjelper alle.
Jeg merket også at jeg noen ganger mistet tråden,
og så visste bare Jang at han måtte spille en sang
for å minne meg på de følelsene.
Han fant raskt ut at jeg er glad i klassisk musikk.
Så vi har hørt på mye klassisk musikk for å få meg i humør.
Og jeg reagerer sterkt på musikk.
Så det har vært veldig nyttig for å få meg i et uhyggelig humør.
Siden det er min første skuespillerjobb,
var det nytt for meg, men jeg liker det faktisk.
Tror ikke jeg klarer meg uten nå.
Det kommer an på hvem du spiller,
men det vekker forskjellige følelser.
Så vi spilte mye musikk, og det var enten
musikk med skrekktema, eller om det var en trist scene
eller noe annet, for å på en måte få deg
i det humøret og få litt fart på følelsene dine.
Du har vært slem gutt.
Nicolas er flink til å skape et bilde før du starter musikken.
KOMPONIST
Og noen ganger har han to ting som virker mot hverandre,
og det er spennende,
for det er noe som skjer der.
Han kan nevne en gruppe og så en film,
og disse to tingene er helt urelaterte.
Du får noe som ingen har hørt før.
Vi gir ikke figurer musikk.
Vi gjør det med former og farger.
Du gir musikk til mørke og lys.
Og noen ganger bruker man litt lys musikk i mørket.
Når jeg er ferdig med noe, dropper jeg det helt fra livet mitt.
Det eksisterer på en måte ikke lenger.
Nå er det opp til milliarder av mennesker på Internett
å reagere på det.