Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
KOLONI FÖR GRUVDRIFT PÅ MÅNEN
Hör upp, personal och invånare i domen.
På grund av meteorvarningen kommer domen att stängas om sju minuter.
Vänligen gå till era bostäder och stanna där tillsvidare.
Jag upprepar, nedstängningen påbörjas om sju minuter.
Är du klar snart? Nedstängningen ska strax börja.
Tack. Som om vi inte hade hört det höga meddelandet.
Ska den där blinka?
Ni är kassa på att vara kassa.
-Kan du hjälpa till? -Jag såg till att vi kom in här.
Kan du ge mig skiftnyckeln?
Allvarligt. Varför blinkar den?
Antagligen för att vi stjäl den.
Ska du inte säga det högre så att mikrofonerna fångar upp det?
Oroa dig inte. Det finns inga mikrofoner här nere.
Du behöver inte ha den på dig.
Tror du, ja. De har antagligen ansiktsidentifiering.
Det här är ett garage, inte ett matförråd.
Du ser inte klok ut.
Min bror har sagt
att ett barn åkte fast när han var här nere.
Han sattes i en cell ute vid terra-komplexet
och fick stanna där i 60 år.
-Nu håller du på igen. -Vadå?
Du katastroferar.
-Det ordet finns inte ens. -Jo.
Det finns.
Vad var det?
Göm er, allihopa.
Skynda på.
Var är alla?
De har gått till sina rum. Det borde vi gjort för en halvtimme sen.
Okej.
Det är lugnt.
Säg inte att jag katastroferar.
Snart stängs allt ner. Varför tar det sån tid?
Du katastroferar.
Hur snabbt kan du sno en rover?
Ja!
Vad sägs om det?
-Du sa att den inte var larmad. -Inte på dörrarna.
-Vad menar du... -Jag sa det, men ingen hörde på mig.
Vi kommer tillbringa resten av livet i en liten cell!
Gör nåt! Stäng av det.
Javisst, det ska jag ordna. Jag vet inte hur man gör!
-Vad menar du? -Du gjorde det ju!
Din pappa är ju med i forskarteamet. Gör nåt!
Du måste vara Caleb. Jag heter Maria Slater.
Ledsen att du fick vänta.
Nedstängningen börjar om några timmar, så det är lite kaotiskt här.
TIDIGARE SAMMA DAG
Vill du ha choklad?
Det är äkta choklad. Den kom med fraktskeppet i morse.
Känner du till dödsfallsersättningen i din fars kontrakt?
Ja.
Om han dog under arbetet i gruvorna
skulle hans familjemedlemmar få resa till Omega.
Det stämmer.
Det är viktigt att du förstår
att vi verkligen uppskattade din fars arbete.
Jag förstår att du måste vara förkrossad.
Jag hörde att du förlorade din mor för några år sen.
Sju.
Hon dog för sju år sen.
Du vet antagligen redan att resan till Omega tar 75 år.
Du kommer att befinna dig i kryosömn under hela resan.
När du kommer fram blir det som att vakna efter en lång, behaglig tupplur.
Du kommer att vara lika gammal som nu.
Måste jag åka? Kan jag inte få stanna här?
Det går tyvärr inte.
Jag förstår att du kommer att sakna dina vänner.
Jag kommer aldrig att få se dem igen.
När jag vaknar är de gamla eller döda.
Du kommer att få nya vänner på Omega.
Dina föräldrar offrade mycket för att ge dig den här möjligheten.
Folk som kommer hit och jobbar i gruvorna
ägnar åratal åt att förse transporterna till Omega med bränsle,
så att deras familjer, deras barn, ska kunna åka dit.
Meteorvarningen kommer att gälla de närmsta 72 timmarna.
När nedstängningen är över och vi har fått grönt ljus
kommer du att åka iväg med transportskeppet.
Går inte nästa transportskepp om två månader?
Tidtabellen är inte så strikt.
Det kanske inte känns så just nu,
men det här är början på nåt riktigt speciellt för dig.
Kom igen, Caleb. Du klarar det här.
Var inte rädd.
Tänk om jag trillar ner?
Herregud.
Då skulle du bli mos.
Vi kan klättra ner igen om du vill.
Vi måste inte göra det här.
Men om vi gör det måste du klättra upp själv.
-Förstår du varför? -Ja.
Vill du gå ner?
-Nej. -Bra, grabben.
Fortsätt då. Nu gör vi det här.
Ser du den lilla stjärnan där borta?
På kanten av den där formationen.
-Ser du den? -Ja.
Den slocknade för över hundra år sen.
Men den låg så långt bort att det sista ljuset inte har nått oss än.
Din mor sa att det var som ett minne som reser genom tiden.
Vi brukade sitta här uppe och hon sa att livet var som den stjärnan.
Alla minnen vi har, människor vi älskar, platser vi besökt,
det är det ljuset vi ser trots att stjärnan inte finns mer.
Du är född och uppvuxen här.
Den här domen är det enda du känner till.
Så många minnen som du aldrig får.
Det ska vi göra nåt åt en dag.
Hur då?
Din mamma och jag brukade smita iväg till ett ställe
innan du föddes. Det ligger bortom den östra kanten.
Det var det enda stället här hon verkligen gillade.
Här.
Varför är det så speciellt?
Det får du se. När du blir lite äldre ska du och jag göra en roadtrip.
Vadå?
En grej man brukade göra på jorden.
Det finns inget bättre sätt att resa när man ska nånstans.
-Hej.
Jag trodde väl att du skulle vara här.
Hur gick det med ms Slater?
De sätter mig på ett transportskepp om tre dagar.
Så snart nedstängningen är över.
Vi kan göra det ändå.
Nej, det är lugnt. Vi måste inte...
Vad det än är för ställe, så ville din pappa att du skulle se det.
Vi ska göra det här.
-Jag trodde bara att vi skulle ha mer tid. -Jag med.
Det här är för högt. Varför måste de alltid klättra så högt?
-Du är nästan uppe. -Här kommer han.
Har du tagit dina tabletter?
Ja.
Varför tjatar du alltid om mina tabletter?
För att ditt hjärta är stort som en asteroid.
Tja, din mun är stor som ett svart hål.
Den var bra.
-Hej, grabbar. -Hej.
Vad sägs om att vi gör det här lite närmre marken?
-Hej. -Det låter bra.
-Hur gick det med ms Slaktare? -Hon är läskig.
Ja, det tycker alla.
Min bror sa att en kille sa emot henne
och sen försvann i två dar.
När de hittade honom
mindes han inget av vad som hade hänt.
Du inser väl att inget av det där är sant?
Vad vet du om det?
Min bror är ett geni. Han har koll.
Allvarligt, hur var hon?
Hon gav mig choklad.
Typ, äkta choklad?
Äkta choklad.
Jag minns inte ens när jag åt choklad sist.
Vänta nu. Vad pågår?
Vad är det med er?
Han åker om tre dagar.
Vad?
Men nästa transportskepp går ju inte förrän om två månader.
De skickar iväg mig så fort nedstängningen är över.
Men vi åker väl i alla fall?
Skämtar du?
Vi åker ikväll.
Är ni säkra på att vi är redo?
Med det vi la till idag så tror jag att vi har tillräckligt.
Vad skulle de göra med oss om de fick veta att vi stulit allt?
-Det kan jag tänka mig. -Vi behöver mer syrgas.
De kommer att märka om vi tar mer.
Ja, men inte förrän ikväll.
Jag har med mig klisterklet.
-Vad? -För sprickor.
-Menar du tätningsmassa? -Ja, om du vill vara teknisk.
Fort, täck över det här.
-Vänta. -Hjälp mig att täcka över det här.
Caleb Channing?
Ja, sir.
Din fars aska.
Jag beklagar sorgen.
Vad deppigt.
-Känns det okej? -Ja.
Säkert?
Det kommer att ordna sig.
Vitsen med en nedstängning är att man håller sig inne.
Ja, så det är perfekt att åka ikväll.
När vi väl är utanför området kan de inte följa efter oss.
-Det är nåt med försäkringen. -Men det är meteorvarning.
Ja. De utfärdar jämt såna varningar.
Har du nånsin sett en meteorskur?
Vilken dum fråga. Hur vore det möjligt?
Vi har aldrig varit ute förut.
Du behöver inte följa med om du inte vill.
Det är klart att jag kommer.
Du då? Klarar du det här?
Han måste ta med sig tabletterna.
Kan du sluta tjata om tabletterna?
Sluta oroa dig. Det är inte hälsosamt. Tack.
Om jag inte oroar mig, vem ska då göra det?
Jag vill gå ut.
Det avgör saken.
Hallå.
Vi vet inte koden för att komma in i garaget.
Hur ska vi komma ut?
Jag har en idé.
Addison Weaver. Är det din idé?
Glo inte så. Ja, det är min idé. Det är perfekt.
Hon kom från jorden för bara några månader sen.
Hon har inga kompisar.
Jag har hört att hon är konstig.
Det kan jag hantera.
Hennes pappa ingår i forskarteamet.
Så hon har koderna till alla källargarage.
Jag vet inte. Som du sa, hon har inga vänner.
Ska vi låtsas vara sjysta för att få koderna?
Hör här.
Vi kan göra nåt fint för henne när vi kommer tillbaka.
Det här är det enda sättet om vi vill åka.
Okej.
HISTORIA ANDRA VÄRLDSKRIGET
Hej.
Kan jag hjälpa dig med nåt?
Jag heter Dylan.
Sjyst namn.
Tack. Jag såg dig sitta här och tänkte...
Hallå, vänta nu.
-Kom igen. -Se upp.
Addison, vänta.
Det verkar inte gå så bra.
Vänta lite bara.
-Hallå. -Vad?
-Kan du... -Jag vet vad ni tycker om mig.
Jag är en bortskämd tjej från jorden.
Folk pratar bara med mig här om de vill ha nåt.
Vad det än är, svaret är nej.
För det första så vet du inte varför jag kom fram till dig.
Jag kanske tycker det känns tråkigt att ingen pratar med dig.
Toppen. Är vi klara?
Vänta lite.
Kan du inte låta mig tala till punkt?
-Snälla? -Vad?
Min bästa vän ska åka härifrån. För alltid.
Hans pappa var gruvarbetaren som dog i förra veckan.
Jag är ledsen. Jag visste...
Jag visste inte det.
Hon skvallrar säkert för ms Slaktare och sen är det kört.
Du måste bli mer positiv.
Jag är jättepositiv. Och jättesäker på att hon skvallrar.
Försöker du skrämma upp oss?
Varför skulle hon hjälpa oss?
Vad ska ni ha koderna till?
Vi vill låna en långdistansrover.
Varför då?
Vi ska åka till ett ställe.
-Vart då? -Det spelar ingen roll.
Jo, om ni vill ha koderna.
Okej.
Det finns en krater, en dagsresa härifrån.
I den åttonde kvadranten.
Man får inte åka dit. Inte ens gruvarbetarna får det.
Vi behöver bara koderna för att komma åt rovern och åka ut.
Jag förstår ändå inte varför ni vill åka dit.
Det sa jag ju. Hans pappa ville det.
Ja, jag fattar varför han vill åka dit.
Men ni andra?
Han är min vän.
Ja, okej.
-Jag ska ge er koderna. -Är det sant?
På ett villkor.
Javisst, vad du vill.
-Vad? -Hon vill följa med.
Varför då?
Inte vet jag. Men annars ger hon oss inte koderna.
Vilken dålig idé. Nej.
-Det är en värdelös idé. -Varför då?
-Hon är från jorden. -Än sen?
Jordmänniskor är annorlunda. De är... udda.
Du är udda.
Vi ger henne en chans.
Hon vet inte hur vi gör saker och ting.
Så hon ger oss bara koderna om hon får följa med?
Ja.
-Då röstar vi. Är alla för förslaget? -Ja.
-Det måste vara enhälligt. -Lägg på handen, dumbom.
-Tack. Låt mig fixa det här nu. -Vad orättvist.
-Nix. -Kom igen, grabbar!
-Nej. -Du välter mitt glas.
-Vad gör du? -Är ni klara?
Hur blir det?
Kom så snor vi en rover.
Det där fixar jag! Jag kan inte stänga av det!
Vad var det jag sa? Det här var en dålig idé!
Du hjälper inte till! Kan du inte bara...
Ja! Det där funkar.
Personal och boende i domen, hör upp.
Obligatorisk nedstängning av hela domen börjar om tre minuter.
Vi måste sticka.
Du säger det?
Syrenivån ser bra ut.
-Det här ser bra ut. -Okej.
-Marcus. -Jag fixar det.
Kan du verkligen köra den här grejen?
Skämtar du? De kör av sig själva.
Jag fixar det.
Gå och slå in koden vid dörren.
Så att ni kan åka utan mig? Nej, tack.
Jag gör det. Vad är koden?
Tio, 28, 58.
Tio, 28, 58. Uppfattat.
Vad är det där?
En liten grej från jorden bara. Det är en tradition.
Ni sa väl att det var en roadtrip?
-Okej. -Jordmänniskor.
All personal, hör upp.
Obligatorisk nedstängning inleds om en minut.
Vet du vad det bästa är med en roadtrip?
Man lämnar allt bakom sig.
Oavsett vad som har hänt tidigare.
Vad man än har gjort för misstag.
Vilka drömmar som än har gått förlorade.
Oavsett vem man är
eller vem samhället har försökt få en att bli.
Nu sticker vi.
För nu bestämmer du. Du väljer vägen.
Och det är viktigt att komma ihåg att det inte bara handlar om vart du ska.
Utan hur du kommer dit och med vem.
Man är aldrig riktigt densamma som när man gav sig av.
Man är nånstans mittemellan den man varit och den man är på väg att bli.
Man är fri.
Man tar ödet i egna händer.
Vi klarade det. Vi är ute.
Kolla.
Det bara fortsätter i all oändlighet.
-Mår du bra? -Ja.
Vad häftigt det här ska bli.
Vi är äventyrare. Vi... Hur säger man nu igen?
Vi tar ödet i egna händer.
Ja, det gillar jag.
Vi tar ödet i egna händer.
-Är ni redo att se månen? -Ja.
Nu kör vi!
Vi ska upptäcka en massa ställen och umgås.
Det ska bli så kul.
-Låt mig ta ratten. -Det ska bli jättekul.
Nu kör vi!
-Vad är den här till? -Nej, inte dem.
Är den här... Den här stoppar...
Allt går enligt planen. Vi har kört i två timmar.
Så vi har cirka tio timmar kvar.
Det där var inte kul!
-Släpp mig! -Ge mig mössan!
Sluta!
-Hallå! -Se på dig.
-Herregud. -Det ser bättre ut.
Ser det bättre ut? Allvarligt.
Är det transportskeppet?
Ja.
Dags för dina tabletter.
-Vad tar han dem för? -Han har ett jättestort hjärta.
Enligt läkarna kommer han att dö om några år.
-Hallå. -Vadå? De säger det.
Men han kommer inte att dö, för han tar tabletterna.
-Vad bra. -Hallå.
Kan du vänta lite? Du måste dricka vatten.
Annars hostar du hela tiden.
Hallå.
Hallå, allihopa, kolla där.
Jag har aldrig sett nåt liknande.
Vad ska det föreställa?
Pappa brukade prata om såna ställen.
För länge sen, när de först kom hit från jorden
och började bygga här,
så gjorde de en stor affär av månen.
Det skulle bli som ett paradis.
Ett ställe som folk från jorden bara kunde drömma om.
Men när de upptäckte Omega avbröts allt.
Så byggnaderna här blev aldrig färdiga.
Tänk om de hade byggt klart dem.
Ja.
Det hade varit sjyst.
Är byggnaderna på jorden så där stora?
De flesta är större.
Vad finns det mer som är annorlunda?
-Mellan jorden och månen? -Ja.
Då ska vi se. Det finns...
Det finns träd vars löv ändrar färg på hösten.
Vatten. Ni har inte tv.
Jag har inte sett en bok sen jag kom hit.
Ni har inte musik, regn, snö, vind, väder.
Får ni inte lära er sånt här i skolan?
Nej. I skolan får vi lära oss hur man utvinner helium,
hur man hanterar låg gravitation i gruvorna
och hur man hanterar helium när man väl har utvunnit det.
Bara så att rika människor har nog med bränsle
för att åka till Omega.
Det är verkligen toppenstudier.
Hur kan ni då veta så mycket om jorden?
Min pappa växte upp där.
Än sen? Har inte alla era föräldrar växt upp på jorden?
Inte mina. Bara mina morföräldrar.
-Borney här... -Mina gammelfarföräldrar.
Ja, just det. Marcus...
Hur länge har din familj bott på klippan?
Länge.
Det stämmer ju inte.
Kontrakten varar i 20 år.
Man jobbar i gruvan i 20 år. Sen tar man med sig familjen till Omega.
Det är vad de säger.
Men de säger inte att om man kommer sent till ett skift...
Om man blir förkyld...
Om man försenar produktionen...
Då lägger de till tid i ens kontrakt.
När pappa började i gruvan hade han sex år att jobba av från sin pappa
innan han ens kunde börja med sina 20 år.
Det är bara en stor bluff.
Jag är ledsen. Jag...
Jag visste inte det.
Är det sant att himlen är blå?
Vad?
Är himlen på jorden verkligen blå?
Ja.
På dagen. Riktigt blå.
Caleb, vad finns det i kratern?
Jag vet inte.
När pappa pratade om det
sa han bara att mamma absolut ville att jag skulle se den.
En gång nämnde han en flod som flöt isär i två strömmar.
En flod? Nere i kratern?
Han var antagligen bara förvirrad.
-Det finns nog en skatt där. -Du tror det finns skatter överallt.
Det är sant! Min bror har sagt att de första månbyggarna
tog med sig en massa skatter.
De gömde dem på en massa ställen.
Om det funnits en skatt så hade de skickat den
till Omega för åratal sen.
Vad vet du? När jag hittar skatten tänker jag inte ge nåt till dig.
Då kommer du att bli ledsen och säga:
"Åh, Borney, kan du inte ge mig lite av skatten?"
Jag kommer att säga: "Ledsen, Dylan.
Nästa gång får du lita mer på mig
och då kanske jag ger dig lite av nästa skatt."
Nämner du ordet skatt en gång till får du gå ut utan rymddräkt.
Skatt.
-Nu räcker det. Ut med dig. -Hallå.
Hallå.
På tal om att gå ut,
ska vi hitta på nåt kul?
Tack.
-Är ni redo? -Ja.
-Okej. Ni är klara. -Tack, Borney.
Din rymddräkt är finare än vår.
Jag fick den av pappa.
Vem vill börja?
Marcus, du får gå ut först.
-Ja. -Absolut.
Okej.
Hallå, Caleb. Kolla!
Vad häftigt.
Kolla.
Vad högt upp jag är!
Ja!
Det här har ni väl knappast på jorden?
Vad häftigt det här är!
Kolla där.
Är det jorden?
-Addison, var bodde du nånstans? -Hallå.
Vadå?
Vet ni vad?
Nu ska vi göra nåt kul.
Han står vid nian,
två gånger ute och en är räknad.
Tollefson är framme vid plattan.
Weaver ska avsluta den här spännande sjunde matchen.
Nu gäller det, mina damer och herrar, och hemmapubliken vet om det!
Man hör dem ropa:
"Weaver."
-Vad håller hon på med? -Ingen aning.
Nu är det dags, ta sats.
Tollefson slår ett imponerande slag mot mittfältet!
-Du ska fånga den! -Den flyger ut i rymden.
Spring varvet runt.
Vad?
Är det här verkligen en populär sport på jorden?
Ja, men med tyngdkraft.
Allvarligt?
Månen suger.
Jag gillar det.
-Hallå, vart ska du? -Ta en promenad.
-Gå inte för långt. -Okej, pappa.
-Åh fan! -Gör inte så!
-Bra, Dylan! -Kom igen!
-Åk inte högre! -Hallå, jordtjejen.
Kolla här!
-Men gud! -Ser ni det här?
Tänk på att vitsen med det här är att skjuta ifrån.
Ju mer man skjuter ifrån desto högre åker man.
Så man ska huka sig ner
och sen skjuta ifrån så hårt man kan och öppna ventilen.
Är det verkligen säkert?
-Självklart! Var inte barnslig. -Det är du som är barnslig.
Vad fan gör ni? Vill ni dö?
Var inte så dramatisk.
Man måste bara pumpa tanken lite på väg ner för att dämpa fallet.
Jaså? Tänk om kabeln går av?
Då åker du ut i rymden!
Kabeln kan stå emot ett ton. Vi klarar oss nog.
Dessutom slösar ni syrgas!
Vi har en extratank.
Och den behöver vi här ute, som ni nog har märkt.
Använder vi den inte är det bortkastat.
Det var det dummaste jag hört.
Vänta, Dylan.
Vad vet du? Du tyckte baseboll var kul.
-De varnar för en meteorskur! -Ser du några meteorer?
Kom igen, jordtjejen.
Erkänn att du är rädd.
Jag gillar henne.
Hon är sjyst.
Ja. Hon är helt okej.
Snyggt, Addison!
Hur kändes det?
Jag vet inte. Ni kanske hade rätt ändå.
Lite kul var det kanske.
Det här klarar du.
Det här är helt otroligt!
Är du redo?
Nej, jag glömde en grej i rovern.
-Tre, två, ett. -Vad?
-Skjut ifrån!
Vi tar ödet i egna händer!
-Det här klarar du. -Ja!
Ja!
-Hon är duktig. -High-five!
Herregud.
Ja!
Hallå, vänta!
Kom igen, Borney.
Ja!
-Nej! -Borney!
Vad ska vi göra?
Snälla! Jag vill komma ner.
Hör på mig, du måste stänga av tanken.
Stäng av tankventilen. Okej?
Tanken gled iväg. Jag når den inte.
Gör vi inget kommer vi att förlora honom!
-Vad ska vi göra? -Inte vet jag! Vad tycker du?
Snälla. Jag vill komma ner.
-Vi måste skynda oss. -Vad ska vi göra?
-Vad håller du på med? -Marcus!
Vänta! Jag följer med.
Du måste guida oss.
-Du måste hjälpa oss och titta nerifrån. -Jag...
Kom igen, jordtjejen. Vi behöver dig.
Okej.
Du åker i fel vinkel. Åk mer åt höger!
När Borney lossar sin tank kommer han att börja falla.
Du måste fånga honom.
Vi kommer att få tag på honom.
Hallå! Vi får tag på honom.
-Du är jätteduktig. -Jag är rädd. Snälla.
Försök att hålla dig lugn. Det ordnar sig.
-Okej. -Kom igen!
Marcus är på väg.
Lyssna på mig. Du måste lossa på tanken.
-Det går inte! Jag ser honom! -Okej?
Borney, du klarar det här!
Sträck ut armen, ta tag i repet och dra.
Marcus! Se upp!
Marcus!
-Ta min hand! -Hjälp mig, snälla.
Jag fick tag i honom.
Jag kan inte hålla mig kvar!
-Jag kan inte! -Borney!
Gud, hjälp!
Nej!
Jag är bakom er!
Se upp!
Jag föredrar nog baseboll.
Borney! Hur är det?
-Det är bra. -Säkert?
Okej.
Det är bäst att du lagar snodden.
Tur att nån tog med sig klisterkletet.
Hur är det?
Vi mår bra.
Vi måste nog åka tillbaka.
Vad?
Till domen. Vi måste åka tillbaka.
Jag fattar. Okej?
Du hade rätt.
Det var dumt.
Tror du verkligen att jag bryr mig om det?
Det är bara rena fakta. Vi har använt för mycket syrgas.
Det kan du inte vara säker på.
Du sa att ni bara tagit med en extratank. Vi förlorade två.
Plus det ni använde för att komma dit och tillbaka.
Vi har inte ens nog för att komma till kratern.
Vi kommer på nåt. Okej?
Alla var med på det. Det är inte ditt fel.
Vänta.
Vi kanske kan få tag på mer.
Hur då?
Har du kvar projektorgrejen?
Vänta nu. Hur ska det funka?
Kom, så ska jag visa.
ÅTERSTÅENDE / TILLRYGGALAGT AVSTÅND
-Nej, åt vänster. -Jag...
Det här är vänster.
-Letar du efter... -Ja.
-Vad letar vi efter? -Vänta. Där.
-Hallå! -Zooma in där! Snälla.
Vad är det här?
Det är där vi ska få tag på syrgas.
Det är en bas från den första bebyggelsen.
Det var ett förråd för gruvarbetare som skulle gräva längre bort.
Finns det nåt kvar där?
Jag hoppas det. Annars kan vi inte åka till kratern.
Även om det löser sig
så kommer vi att vara ute längre än planerat.
Vi hinner. Det har bara gått halva tiden av nedstängningen
Förr eller senare behöver vi sova.
Visst. Men först ser vi till att vi kan andas.
Om vi inte ska åka tillbaka till domen, vart ska vi då?
Vi ska till en bas.
Där ska vi hämta mer syre.
Vadå för bas?
Här ute finns inget förutom...
-Vänta nu, den basen? -Nu börjas det igen.
Skämtar du? Den basen!
Dit kan vi inte åka.
Det är bara skrönor.
Vänta. Vadå?
Rymdspöken.
-Vi måste vända om. -Nej.
Rymdspöken finns inte.
Det kan du inte veta. Ni tror att ni vet allt.
-Min bror har sagt... -Men lägg av nu!
Vet du vad? Din bror är en skit.
-Ta tillbaka det. -Nej.
Ta tillbaka det, sa jag.
Nej. Han skrämmer upp dig.
Han drar en massa historier,
så att du ska gå runt och vara rädd.
-Han är en nolla! -Du är en nolla!
-Han är en större nolla! -Nu räcker det.
Jag har i alla fall inga fegisar i min familj.
Vad sa du?
-Kom hit! -Hallå!
-Sluta! -Vill du prata nu?
-Säg inget om min bror! -Hallå, sluta!
-Vill du prata nu? -Släpp mig!
-Nu räcker det! -Släpp mig!
-Släpp honom. -Hörde du vad han sa?
Lägg av, allihopa!
Vill ni ha det så här våra sista dagar tillsammans?
Kom igen.
Förlåt.
Allvarligt.
Jag borde inte ha sagt så.
Samma här.
Jag älskar dig, polarn.
Ja. Jag älskar dig med.
Tror ni verkligen att det finns syre där?
Det borde det. Baserna tjänade som förråd.
Men det var väl länge sen?
Hur länge sen då?
-Hallå. -Vad i...
Vad?
Ju fortare vi tänder, desto snabbare får vi tag på syrgas.
-Ja. -Precis.
Kom.
Var försiktiga.
Rymdspöken!
Herregud!
Vilken bra smak rymdspökena har.
-Vad... -Vad är det här för ställe?
Det här är ingen bas, utan ett modellhem.
Vad?
När utvecklare från jorden byggde nya, fina anläggningar
brukade de börja med hus som skulle tjäna som exempel.
Skulle husen ha sett ut så här?
Vad fint.
De där är läskiga, men...
Vi behöver åtminstone inte sova i rovern i natt.
Du får sova i rovern. Du snarkar.
Vad skönt att få ta av sig rymddräkten.
Här borde det finnas ett stort förråd.
Var är allt?
Vi måste leta igenom några rum till.
Det är sant.
Vem pratade Borney om?
-I rovern. Vem... -Jag vet vad du menar.
Varför vill du veta det?
Gud, vad du är...
Glöm det. Här finns ingen syrgas.
Okej då.
Jag sa ju att pappa hade sex år att jobba in från sin pappa
innan han kunde börja på sina 20 år.
En dag orkade han inte med det längre.
Han smet på ett av rymdskeppen som skulle tillbaka till jorden.
De sa till mamma att de hittade honom precis efter start.
Gör inte så där.
-Vadå? -Stå inte...
Stå inte där med en min som om du tyckte synd om mig.
Vill du tycka synd om nån? Tyck synd om Borney.
Jag gillar verkligen honom, men han är inte gjord för månen.
Marcus? Han föddes antagligen med det hjärtat
för att hans familj har levt här för länge.
Det förstörde honom.
Så om du vill tycka synd om nån,
tyck synd om den. Jag behöver inte ditt medlidande.
Medlidande? Jag var inte...
Ni tror att ni är de enda som har problem.
Tror du att mitt liv är perfekt?
-Inte vet jag. -Nej, precis.
Du vet säkert inget om mig.
Jag hjälpte er att sno en rover,
så att ni skulle få ert lilla äventyr.
Inte sant?
Jag tycker inte synd om dig.
Jag försökte bara lära känna dig.
Jag snarkar inte.
Skämtar du?
När du tar en tupplur skakar marken på Omega.
Det är inte sant.
Vad vet du om det? Du sover ju.
Det skulle jag märka.
Vad mycket grejer.
Det här kommer att ta evigheter.
Tror du att Caleb har kul?
Han är ledsen för att han ska åka och för sin pappa.
Men jag...
Jag vill att han ska ha kul.
Jag vet.
Lova att du alltid tar dina tabletter.
Lova!
Okej, jag lovar.
Pappa?
Är du här?
Vad?
Varför sitter du här i mörkret?
Det går inte ihop.
Vadå?
Tiden räcker inte.
Det går inte ihop.
Pappa,
vad pratar du om?
När din mamma väntade dig var hon rädd att du skulle bli fast här.
Att du skulle fylla 18 innan vi avslutat kontraktet.
Men det gick ihop.
Så länge vi jobbade hårt och var fokuserade.
Men så blev din mamma sjuk.
Jag tog för lång tid på mig.
Jag tänkte ta igen det.
Ta igen det innan du fyllde 18.
Innan de kräver 20 år av dig.
Jag försökte verkligen.
Hallå! Caleb, är du där?
Har det gått bra?
Ja! Inte nog med att vi hittade syrgas.
Vi hittade en festmåltid!
KryoGourmet EN MÅNADS GOURMETMAT
Vilken måltid.
Helt otroligt.
Jag visste inte att det fanns så många olika rätter.
Vill du ha?
-Snyggt. -Imponerande.
Jag kommer nog aldrig att kunna äta igen.
Jag har så många smaker i munnen att jag inte vet vad jag ska göra.
Vad är det där?
Det står "frystorkad glass".
Är det gott?
Det är nog det godaste jag nånsin har ätit.
-Får jag smaka? -Vänta.
Låt mig smaka.
-Ge mig den. -Hallå.
Vräk inte i dig allt. Dylan!
-Gud, vad gott. -Du får inte...
-Vräk inte i dig allt. -Jag vill också ha.
Åh, ja.
Kom igen. En bit.
Så hela jäkla världen låg i krig.
Miljontals människor dog.
Det är ju inte klokt.
Och det är inte allt.
Samma sak hände 20 år senare.
Man kan knappt tro det som står i historieböckerna.
Ni skulle gilla det.
Det är grejer som hände för tusentals år sen.
En mängd olika kulturer och religioner...
Det är både vackert och sorgligt.
Det är otroligt att allt det där har hänt.
Folk tyckte att det var det viktigaste i hela universum.
Jorden var allt för dem.
Nu tänker folk bara på när de ska få åka till Omega.
Min bror var jätteintresserad av historia.
Har du en bror?
Ja, han heter Charlie.
Han är tio.
Han är på väg till Omega med min mamma nu.
Det är nämligen så
att när mina föräldrar skildes
räckte det inte för mamma att flytta, som en normal person hade gjort.
Hon valde att tillbringa 75 år i kryosömn,
så att hon aldrig skulle behöva se min pappa igen.
Och pappa
ville inte låta henne få sista ordet.
Så han var också tvungen att lämna jorden.
Så här är vi.
Hon tog med sig Charlie på transportskeppet förra året.
Jag förlorade min bästa vän.
Jag är ledsen.
Du behöver inte tycka synd om mig.
Hallå. Borney, var försiktig.
Borney.
Välkommen till Alpha-projektet.
Ni tillhör några få lyckligt lottade som ska få
möjlighet att köpa en av våra lyxbostäder
här på månen.
Visst känns det spännande?
Ni lyssnar på Alpha-radion.
Nu reser vi tillbaka i tiden och lyssnar på några gamla godingar.
Herregud. När är det här ifrån?
Se inte på mig. Jag är från jorden. Jag har aldrig hört det här.
Om de ändå hade fortsatt att bygga.
Här hade det varit fint att bo.
Det var aldrig meningen att vi skulle bo här.
Men ingen kommer ju att bo här.
Hör här.
Det här stället är ett löfte som de aldrig hade tänkt hålla.
Precis som kontrakten som folk skrev under.
De kunde gjort tillvaron mycket bättre här, men de brydde sig inte.
Så varför ska vi bry oss?
Precis.
Ja.
-Ja. -Precis!
-Vi tar ödet i egna händer! -Ja!
Ja!
Hej.
Trevligt att träffas. Hej.
Nej.
Nej! Det där är kontrollpanelen för livsuppehåll.
Snyggt.
Ja!
Kan du inte sova?
Jag kommer att få sova tillräckligt snart.
Det där är ingen kaka.
Vadå?
För jag har redan ätit en.
Han pratar mycket i sömnen.
Du skämtar.
Det är konstigt.
De flesta mumlar. Dylan diskuterar.
De kommer att sakna dig.
Jag vet.
Jag träffade Dylan för första gången natten då mamma dog.
Jag gick till matsalen.
Jag hade gråtit i flera timmar
och plötsligt insåg jag hur hungrig jag var.
Efter allt gråtande kändes det som att om jag fick en smörgås
kanske allt skulle bli bra.
Men matsalen var stängd för natten.
Vad gjorde du då?
Jag skulle precis gå tillbaka till sovsalen
när Dylan plötsligt dök upp från ventilationshålet ovanför dörren.
I flera månader hade han stulit fruktpajer åt sin mamma.
Så vi smög in igen och tillbringade resten av natten
i ett jättekylskåp och åt smörgåsar.
Jag visste inte ens vem han var
och ändå satt han där med mig hela natten.
Varför berättar du det här?
Det kommer nog att bli tufft för honom.
När jag har åkt.
Tuffare för honom än för de andra.
Han kanske behöver nån som sitter uppe
och äter smörgåsar med honom.
Jag känner honom knappt.
Han kände inte mig heller.
Vi är rätt lika.
Vad menar du?
Ingen av oss får vara den vi egentligen är längre.
Vi är båda annorlunda nu.
Jag är bara tjejen från jorden
och du är killen vars föräldrar dött.
Som sagt, den ska inte vara grön.
Ja.
Är vi framme?
Nej.
Vi är fem minuter närmare än när du frågade sist.
Hur långt är det kvar?
Enligt kartan är det bara 1,5 kilometer.
Vad händer?
Vad är det som händer?
Jag vet inte. Det...
Vad?
Vad gjorde du?
Jag gjorde inget. Det är en gammal modell. Den bara...
Kom igen.
Det är kört.
Kom igen.
Okej.
Hur mycket syrgas tog vi från förrådet?
Inte nog för att gå tillbaka till kolonin.
Nog för att gå till kratern?
Ja, det har vi, men...
Jag vet inte.
Hallå. Vad gör du?
-Det där är nödsignalen. -Ja.
Vi sitter i en trasig rover i ödemarken.
Herregud.
Vi kommer att få problem när de hittar oss här.
Vi får ännu mer problem om de inte hittar oss.
Som tur var kan utryckningsfordonen inte åka ut
förrän nedstängningen är över.
Vi hinner gå till kratern och tillbaka.
Vill ni inte veta vad som finns därute?
Vill inte du det?
Jag vill att du lovar mig en sak.
Kan du det?
Okej.
Om nåt händer mig
måste du lova att du åker till kratern, som vi sa.
Vadå, pappa, vad skulle kunna hända dig?
Inget.
Det är bara...
Jag lovade din mamma det.
Den kvällen hon gick bort
höll jag hennes hand och lovade att du skulle få se kratern.
Så nu får du lova mig det.
Lova att du åker dit.
Okej, jag lovar.
Vad som än händer.
Och leta efter bäcken.
Där den delar sig.
Där ska du titta. Det är där det är.
Pappa, jag förstår inte vad det här betyder.
Ingen fara. Du kommer förstå.
Du ska få se.
Okej?
Bra.
Bra, min pojke.
Du.
Jag älskar dig, Caleb.
Mer än allt i världen.
Det vet du väl?
Ja, pappa. Jag älskar dig med.
Min pojke.
Hallå.
Jag tror att vi är framme.
Kom.
Vi klarade det.
-Vad tror ni att det är? -Wow.
Vi klarade det. Vi är framme.
Ja.
Den som kommer sist ner får ingen skatt.
Vänta.
Marcus?
Hade du så här kul på jorden?
Jag har inte haft så här kul nånstans.
Kommer du?
Ja.
Okej.
Ja.
Caleb! Vad häftigt!
Ja!
DET FÖRFLUTNA ÄR ALDRIG LÅNGT BORTA
Hallå. Har du hittat nåt?
Jag letar.
Kom och kolla på det här.
DET FÖRFLUTNA ÄR ALDRIG LÅNGT BORTA
Vad betyder det?
Jag har hittat kontrollpanelen.
Nu får vi nog svar.
Du först, Caleb.
Du klarar det här.
Kom igen.
Det kan inte vara här.
Det är ju bara en stor tom sal.
Vi är på fel ställe.
Det som fanns här kanske är borta.
"På gyllene vingar har vi nått stjärnorna.
Men låt oss aldrig glömma skyarna vi lämnat bakom oss."
Vad gör du?
Jag har varit i en sån här sal förut.
Vänta lite.
Sjyst!
Vad händer?
Jag tror att vi kommer att dö.
Nej då.
Vänta lite bara.
Ser ni vad jag ser?
Marcus, titta!
Vad vackert.
Helt otroligt.
Är det här...
Det är jorden.
Det är hemma.
Titta!
Den är blå.
Där ser ni. Jag sa ju att det skulle finnas en skatt.
-Vad? -Nej.
Nej, vad hände?
Var det allt?
Jag vet inte.
-Nej! -Gör så att det kommer tillbaka.
-Kan du få det att komma tillbaka? -Vart tog det vägen?
-Jag kan försöka. -Snälla.
Hallå, vad har du hittat?
Det här var vad din pappa ville.
Han skulle ha varit stolt över dig.
Säg inte det.
Vadå?
Caleb, sluta.
Jag förstår att det är svårt.
Men du kan inte bara...
Det var ingen olycka.
I gruvan.
Det var ingen olyckshändelse.
Pappa kände till dödsfallsersättningen.
Han visste att om nåt hände honom skulle jag få åka till Omega.
När vi kommer hem ska jag berätta det för ms Slater.
Vad?
Hon kan ogiltigförklara kontraktet, ta tillbaka ersättningen.
Då får jag stanna.
Allt det här är värdelöst.
Men det spelar ingen roll.
För du är den som får åka.
Vad din pappa än gjorde, så var det för att han älskade dig.
Jag skulle ge vad som helst för att få komma härifrån.
Det skulle vi alla. Det vet du.
Men vi kommer att få leva här.
Och det är okej.
Vet du varför?
När du åker är det som om en del av oss får åka med.
Du kommer att resa för oss.
Det kommer att bli fantastiskt.
-Du kommer att glömma det här stället. -Nej.
Jo.
Och det bör du göra.
Du har hela livet framför dig.
Du kommer att få se och göra en massa grejer.
Du kommer att bli en ledare.
Nån som folk kommer att följa.
Nån som går dit andra inte vågar.
Tror du att vi tänker låta dig förstöra det?
Marcus! Hallå!
Herregud!
-Marcus! -Det är ingen fara.
Jag mår bra.
-Vad hände? -Det är lugnt.
Hans hjärtfrekvens är för låg.
Han har ju tagit sina tabletter.
Ni har väl aldrig varit ute förut?
Nej.
Den låga tyngdkraften kan påverka blodtrycket.
Ge honom en tablett till.
Jag lämnade dem i rovern.
-Åh nej. -Varför sa du inget?
Jag ville inte förstöra utflykten.
-Snälla. Nej. -Kom nu.
Vi måste ta med honom till rovern, genast.
Okej. Fort.
Okej. Kom igen.
Jag är bakom dig, Marcus.
Kom igen. Skjut på.
Ta min hand.
Vad var det?
Meteorskuren.
Spring!
Jag hjälper dig.
Se upp.
Kom.
Kom igen!
Vi är nära rovern.
-Vi måste springa dit. -Vi hinner aldrig.
Jodå. Se på mig.
-Jag klarar det inte. -Vill du att vi ska dö?
-Vill du att Marcus ska dö? -Nej.
Säg då att du klarar det här.
Jag klarar det.
-Säg det! -Jag klarar det!
Spring då!
Spring! Jag håller koll på er.
-Kom igen. -Kom.
Kom, så springer vi!
Hitåt!
Kom igen!
Borney. Vi är bakom dig.
Kom igen. Vi måste sticka.
Vi måste få in Marcus i rovern!
Hallå. Var är Addison?
Addison, var är du?
-Där borta! -Om du hör oss,
-vi kommer och hämtar dig. -Kom.
Okej.
Nej! Dylan, kom inte ut.
Hör du mig? Svara då!
Hallå!
Har du kul?
-Kom, så går vi. -Ducka!
Nej!
Dylan!
Vi måste...
-Men Borney. Dörren... -Det ordnar sig.
-Dörren. Vänta. -Nej, det är lugnt.
Det är lugnt. Dörren är stängd. Du klarar dig.
Okej.
Jag måste täta sprickorna innan de blir fler.
-Kommer det att hålla? -Jag vet inte.
Vi kan inte stanna här. Vi måste få upp honom.
-Okej. -Vi måste gå.
Det kommer att ordna sig.
Var är alla?
-Beredd? -Okej.
Kom.
Herregud!
Jag hjälper dig. Kom.
-Kom så... -Upp med honom.
Kom!
Kom igen! Öppna!
Vad hände?
-Är han... -Han mår bra.
Han mår...
Han mår bra. Det ordnar...
Utryckningsfordonen är snart här.
Nej.
Meteorskuren.
Domen är fortfarande nedstängd.
De kommer inte.
Nej. Säg inte så.
-Jag är ledsen. -Nej...
Säg inte så.
De kommer visst.
Det kommer att ordna sig.
De kommer.
Addison...
...vad händer när syret tar slut?
Tja...
Först sjunker nivån...
Syret i rymddräkten kommer att bli koldioxid.
Man bli jättetrött.
När man väl somnat minskar dräkten på syretillförseln,
så att det räcker så länge som möjligt.
Och sen kommer man bara...
...att somna in.
Det är fridfullt.
Jaha...
Det låter väl rätt okej.
Caleb?
Jag är här.
Hur länge har jag sovit?
En bra stund.
Några timmar.
Utryckningsfordonen?
De är på väg.
Allt kommer att ordna sig.
Du är rätt dålig på att ljuga. Visste du det?
Är de...
De sover bara.
Jag borde inte ha bett er att åka hit.
Vad dum du är.
Det har varit de två bästa dagarna i mitt liv.
Det är samma sak för dem.
Vi fick se himlen.
Allt det där blå.
Jag har aldrig sett nåt mer fantastiskt.
Så sluta klaga över att du känner dig skyldig.
Dessutom tvingade du oss inte.
Jag skulle ha tvingat med dig, vare sig du ville eller inte.
-Det är nog sant. -Det kan du ge dig fan på.
Sluta skratta.
Du slösar på syrgasen.
Du kommer alltid att vara min bästa vän.
Vad som än händer.
Jag vet.
Dylan?
Hur är det? Dylan?
Dylan.
Månrovern?
Det här är utryckningsfordon två. Hör ni oss?
Vi ser er och närmar oss nu.
Vänligen bekräfta.
Dylan?
Och ni andra?
Försiktigt. Inte för fort.
Din kropp har gått igenom mycket.
Mår alla bra?
Alla mår bra.
Resan gick jättebra.
Resan?
Vadå för resa?
På transportskeppet.
Du är på Omega.
Vad?
Nej.
Nej!
-Jag måste gå. -Det går inte.
-Jag kan inte... -Det ordnar sig.
Jag satt ju nyss i rovern. Jag somnade. Jag fick inte säga hejdå.
Det är svårt i början.
Du behöver tid för att anpassa dig.
Det här kanske kan hjälpa.
Vad är det?
Meddelanden från månkolonin.
Från de senaste 75 åren som du har sovit.
Du kommer att bo med en fosterfamilj.
De kommer förbi i eftermiddag.
De ser fram emot att träffa dig.
Hej. Du kommer inte att höra det här på jättelänge,
och det känns konstigt.
Det är några här som vill hälsa.
Hej, Caleb!
Var ska jag prata?
Prata nära mikrofonen bara.
Där är den. Hej, Caleb!
Hej. Jag hoppas det är fint på Omega.
Okej, allihopa. Kom igen.
Vi kan inte prata länge.
Jag ville bara säga att alla mår bra,
så att du inte behöver oroa dig när du vaknar.
-Addison pratade med sin pappa... -Jag skrek åt honom.
Ja, det gjorde hon.
Jag får använda sändaren en gång om året.
Det är tydligen mycket mer än man brukar få.
Så du kommer att ha mycket att lyssna på när du vaknar.
Och var inte ledsen, okej?
Det kommer att ordna sig.
För dig, för oss, för allihopa.
Jag älskar dig!
Jag älskar dig med!
Addison älskar dig med.
Hej, polarn.
Jag kan inte fatta att det redan har gått ett år.
Jag vet inte vad du sa till Addison innan du åkte,
men tjejen lämnar mig inte i fred.
Hon har kommit med smörgåsar hela det här året.
Men det är inte så illa.
Du, alla saknar dig.
Vi pratar jämt om dig.
Det är svårt att fatta att det var så länge sen.
Det känns som om vi nyss planerade utflykten.
Hej. Trevligt att träffas.
Och nu jobbar jag här nere i gruvan.
Man har i alla fall nytta av allt man lärt sig.
Ja.
Men det är inte så illa.
Borney och jag jobbar i samma team.
Marcus har bett sin arbetsledare om att få flytta över till oss.
-Addison ordnar med demonstrationer... -Den här vägen.
...och kräver förändringar i kontrakten.
En kul grej,
häromdan när vi gick i korridoren
tog hon min hand.
Och så... Ingen av oss släppte taget.
Caleb! Hon lyckades!
Hon lyckades faktiskt!
Hon fick dem att rätta till det som inte stämde i kontrakten.
Nu kan man inte ärva arbetstid från sina föräldrar.
Och hon har bett Borney om hjälp att skapa en kommitté
för att få igång de gamla byggprojekten.
Så nu har Borney kostym och slips.
Men vi skojar ändå med honom om rymdspöken.
Det här meddelandet kommer för tidigt, men jag kunde inte vänta.
Jag har friat till Addison.
Hon sa ja!
Jag tänker på den där dan i matsalen.
När vi absolut ville få med oss tjejen från jorden.
Vet du vad?
Marcus har startat ett basebollag.
Jag förstår mig inte på spelet, men barnen här gillar det.
Nu tjatar ett helt lag på honom om tabletterna.
Vi är så glada att han fortfarande lever.
Addison är med barn.
Jag ska bli pappa.
-Hej. -Kan du fatta det?
-Var ligger det? -Följ den här stigen...
-Jag tänker på allt som har förändrats... -Tack.
-Hejdå. -...våra liv, hemmen vi har skapat.
Det är tack vare dig.
Du fick oss att lämna domen och visade hur det skulle kunna bli här.
Den världen har vi skapat.
Det är lustigt.
Ju mer tiden går,
desto mer inser jag hur viktig den där resan var.
Det är sånt som bara händer en gång i livet.
Det är de ögonblicken man minns.
De blir till berättelser.
På så vis behöver man aldrig ta avsked.
Det är konstigt att tänka på dig, som frusen i tiden.
Du skulle bara veta hur glada vi varit genom åren
när vi tänkt på allt fantastiskt som du kommer att göra. Alla äventyr.
Jag ska ta med barnbarnen till kratern nästa vecka.
Kan du tänka dig?
Vi har det bra här, Caleb.
Vi tog ödet i egna händer.
Och nu, min vän,
är det dags för dig att ta ditt öde i egna händer.
Hej.
De sa att du brukar vara här.
Jag tror att den här är din.
Jag var kompis med din syster.
Vänta nu. Är du Caleb?
Min syster pratade mycket om dig på min sändare.
Hon smusslade nog ner den här i min väska innan jag åkte.
Hon ville nog ge den till dig.
Jag trodde aldrig jag skulle få se den igen.
Du och jag har mycket att prata om.
Stal ni verkligen en rover och åkte runt på månen?
Absolut.
Addison sa att du nästan skickade ut en av era vänner i rymden.
Vi skickade inte ut honom.
Vi gjorde bara uppskjutningar.
-Vad är det? -En lek.
Man behöver en syrgastank
som man vänder uppochner och så håller man hårt om den,
så här.
Varför ska den vara uppochner?
Det är så man skjuter upp sig.
Den leken låter inget vidare.
Det sa din syster också.
Jag kommer att behöva en guide här.
Är du intresserad?
Vad? Jag?
Vad gör du imorgon?
Det verkar som om det är dags för ett äventyr.
Undertexter: Gabriella Ekbom