Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Dobra večer!
Koliko vas je!
Za one koji ne znaju, ja sam Ket,
a ovo su Cvrčci!
Cijelo ljeto je pred nama
I proljeća dio bitan
Srce dira, guzu miče
Dobar stari ritam
Bubanj, bas i violina
I moja malenkost pride
Tu smo s vama svakog dana
Dok nam prsti ne pobride
Sigurni da doći neće studen ili glad
I opet, što je život bez muzike ?
Kao da su još jučer bili ličinke!
Tako brzo odrastaju!
To je moj sin, akademski graditelj!
Pogledajte ga!
Antoneta, krećemo!
Anteodor se pita gdje je njegova ljubav.
Taj zlatni napuhanko! Jesi vidjela negdje moju kapu?
Nisi gotova?
Čemu panika, Tenči?
Reći ću ti čemu panika!
Danas je dan kad postajemo graditeljice!
Najvažniji dan u životu mrava!
A daj, baš najvažniji...
A od sutra sam asistentica Vrhovnog Nadzornika.
Što će misliti ako ne dođem?
Opusti se. Ako mrvicu zakasnimo,
reći ću tati da sam ja kriva.
Moja karijera je gotova i prije nego je počela.
A tu je.
Jesi gotova?
Idemo!
Idemo.
Poštovani budući graditelji i ponosni roditelji!
Današnja mravež! Trči gdje je propisano hodati.
U ime Kraljice Matice Terezije, koja nažalost nije prisutna,
i koju zamjenjujem u ovakvim prilikama...
Siroče, još mu nedostaje mama.
Na ovu sam generaciju akademskih graditelja posebno ponosan
jer se među njima, osim drugih briljantnih graditelja,
nalazi i moja kći Antoneta!
Ceremonija je počela.
Tek! Štreberi dolaze na početak.
Mi smo mravi. Svi smo štreberi.
Još uvijek stignemo prečacem!
Tenči!
Još malo i počinje moje vrijeme!
Naše vrijeme!
Ne znam za vas, ali od sutra gradim sve po svome!
To se neće svidjeti Vrhovnom Nadzorniku.
Tko će reći ne najboljem studentu?
Možda njegova kći!
Ona sigurno.
Antoneta će se oduševiti mojom izvrsnošću.
Pred nama je blještava budućnost!
Akademski graditelj Anteodor, najbolji u klasi,
diplomirao cum laude ante portas homini lupus.
Anteodore, čestitam. Bravo. Dobro.
- To je moj sin! - Dobro, ajde.
Ponosan tata!
Fasada? Fasada nije projektirana za pentranje!
Ideš po svoju diplomu ili ne?
O, majko mila, pomozi.
Pazi!
Okej, možeš ti to.
Ne boj se, skroz je lako!
Da se vratimo i zakasnimo više?
Ma daj. Ne znam zašto inače ne idemo ovim...
Reci tati da malo kasnim!
Drž' se, Antena. Možeš ti to.
Kako tradicija nalaže, najbolji mladi graditelj u klasi
već sutra može započeti s gradnjom.
Pa ovo valja ovjekovječiti!
Ajmo, reljefari!
Hvala.
Samo malo! Hvala! Pardon!
- Evo! - Je li sve u redu?
Gdje je Antoneta?
Poručuje vam da će malo kasniti.
O, majčice prirodo...
Majčice? Ne, majčice! Ne!
Tko ste sada vi?
-Čekaj, ti ne znaš tko smo mi? - Dopusti.
Ja sam Ket, a ovo je moj bend.
Ritam drži Rudi, na bubnjevima.
Virtuoz na violini je Ernest.
A na basu, Kontra.
- I moja malenkost, Ket. - To si već rekao.
Gitarist, skladatelj, tekstopisac i pjevač.
Ovo „pjevač”, s rezervom.
Zašto negativno pred damom?
Ne želim vas plašiti, ali koliko se meni čini, dama je...
- Antoneta. - Ovaj, kako se to zove...
- Mrav. - E to!
Stvarno, mrav. Niste baš često na festivalu.
Nigdje van reda i zakona.
Da vas pitam.
Ovo je festival...
- Kako ono? - Cvrčela.
Čičela, tako je, da. Znači, vi ovdje svirate glazbu?
Mi ovdje živimo glazbu.
Točno. Živite tu.
Vrijeme je da se vi vratite odakle ste i došli.
Istina.
Kaže se: „Kad mrav dođe na zabavu...”
„Zabavi dođe kraj!”
Krasno. Koga imam čast trpjeti do kuće?
Nikoga.
Dobro, onda ostajem.
Ćao! Da.
Ruke u zrak!
Hvala.
Uspjela sam!
Zima stiže!
Kad zvijezde počnu padati, svi će cvrčci stradati!
Ma pusti ga. To je Mrzle.
Opsjednut je nekakvom „zimom”. Ne znam što mu je to.
Hej!
Kod Žohara je najbolji doručak cijeli dan.
U bilo koje doba dana?
Da, život od danas do sutra
i svirka do jutra.
To ti je Cvrčela, bubo!
Svašta.
- Možeš? -Što, tebe nositi?
Baš ti hvala.
- Nema na čemu! - Stvarno nema.
Tako voliš teretanu?
A ti voliš letjeti!
Nego, što vi mravi zapravo radite u tom mravinjaku?
Kako misliš, što radimo? Živimo.
-Živite u mravinjaku? - Pa da.
- Nije vam mrak? - Imamo prozore.
Da imaš svjetlo koje imaš na nebu.
Kad pada kiša ili zvijezde, bolje je imati krov.
Nisam vidio da je nekome naškodilo malo kiše.
Većini je, dapače, pomoglo.
A po čemu su vaše kuće bolje?
Kuće? Kakve kuće. Ovo je naš dom!
Kakva raskoš, ha?
Krevet ti je pretvrd? Premekan?
Tu je sljedeći!
Pogledaj strop.
Mijenja boje i uzorke od jutra do sutra.
Ako imaš sreće, tu i tamo naiđeš i na kadu.
Kolekcija slika je...
najbolji dio.
Može proći.
Što si učinio?
Što sam učinio? Zasvirao sam!
Čekaj, to je glazba?
- Ali glazba ruši zidove. - Istina.
Stvarno ih ruši. A čime se vi zabavljate?
O, pa ima puno toga.
Akademija graditeljstva je bila zabavna, u neku ruku...
Sad kad sam diplomirala, tj. nisam,
radit ću na gradnji, a rad je, kažu, prava razonoda.
Imamo i doručak, ručak, večeru, sve u svoje vrijeme.
U svakom slučaju, rad bi trebao biti moja zabava.
Jer ja sam mrav. A mravi žive ovdje.
A to je mravinjak.
Onda znači...
- To je to. - Da.
Zadatak izvršen.
- Zabavno ljeto ti želim! - I tebi puno...
- Rada? - Hvala.
- I reda. - Naravno, i discipline.
Stani, štrkljavi!
Uhićen si po zakonu o redu, članak 4, stavak 2!
- Nemojte me zezat! - Da.
Kucanje na vrata mravinjaka kažnjivo je od Ezopa!
Imaš oružje za masovno uništenje?
- Ne. - Evo ga!
- To je samo ukulele. - Za masovno uništenje!
- Neimenovani cvrčku. - Ket.
Optužen si za kucanje na vrata mravinjaka
i pokušaj unošenja oružja.
Ideš u zatvor do kraja jeseni.
Kako si kucao, tako ćeš svirati.
I ne samo da se nisi pojavila na vlastitoj diplomi.
Kasnila sam.
Najvažnijem trenutku u životu mrava.
Sad baš najvažnijem...
I mravinjak si dovela u opasnost jer te cvrčak slijedio.
Da se ne izgubim!
Ne bi li pokucao, ušao, zasvirao
i uništio silne zime naše divne gradnje.
Što bi bilo da te oteo i odveo
na onaj divljački skup koji zovu...
-Čičela. - Festivalom?
No, no.
Sve je u savršenom redu.
Moraš odrasti, mrvice.
Čeka te velika obveza. Bit ćeš Kraljica Matica.
To je tvoja budućnost.
Glazba!
Uzbuna! Glazba u mravinjaku.
Ponavljamo.
Uzbuna! Glazba u mravinjaku.
Ovo nije vježba.
Ponavljamo.
Ovo nije vježba.
Kreni s protokolom jedan.
Ket.
Zašto si ovdje?
Zakon o redu, članak 4, stavak 2.
A, stvarno. Ne brini, znam izlaz.
Sad kad si ti tu, i nije loše.
Ajde.
Mislite da glazba ruši zidove?
Ti si se složio!
Mislio sam, pjesnički. Kao: „Srce je veliko ko kuća.”
Nije! To je glupost!
Drži se nisko i prati me.
Ket!
Što radiš?
K vrapcu!
Stani!
Brže!
Hej, rekli smo da staneš!
Idi lijevo pa ravno do stupa.
- Tamo su vratašca. - A ti?
Kreni!
Dok još možeš.
Jeste li vidjeli prijestupnika?
O, hvala!
O, to si samo ti!
Ma ovaj, nisam mogla spavati.
Ni ja, blato moje, ni ja.
Ne boj se.
Opasni cvrčak se neće vraćati,
a kad prve zvijezde padnu, umrijet će.
Umrijeti?
Da. Oni nisu graditelji, znaš.
Zato nijedan cvrčak ne može preživjeti zimu.
Divnu, spokojnu zimu bez ikakvih uzbuđenja i novosti.
Da.
Tenči!
Nacrti su gotovi!
Tenči, ja sam!
Što radiš ovdje?
- Ozbiljno je. - Ma da.
Obećaj da nikome nećeš reći ni riječ.
Pogotovo ne tati.
Ispljuni to. Noću se spava, ne blebeće.
Idem na Čičelu.
- Na što? - Moram spasiti cvrčke.
Baš ti?
Neće preživjeti zimu ako se ne sklone na toplo.
- Nek odu kući. - Oni ne vjeruju u kuće!
O, majko prirodo!
Reći ću im istinu. Vraćam se do ručka.
- Najkasnije večere. - Danas imamo šećer u prahu.
- Nikome ni riječ. - Da.
Pogotovo tvom tati. Sve jasno. Laku noć.
- Ket! Svi ste tu! Odlično. - Ti!
Sve u redu?
Vraćaš ga u zatvor?
- Nisam... - Pusti je na miru.
- Spasila me. - I strpala iza rešetaka.
Dobro zvuče.
Tko dolazi za tobom? Stražari? Cijela vojska mrava?
Ne dolazi nitko. Dolazi vam jedino zima.
Zima nam dolazi? Ma nemoj me zezat!
Zimi padaju zvijezde. Opasne.
Ledene, oštrih šiljaka! Uništit će sve.
Pozornicu, instrumente.
Naposljetku, vas.
Ogromne! Opasne!
Padaju zvijezde!
- Samo se vi smijte. - Takvu glupost možeš čuti od...
- Zima stiže! - Mrzleta.
Znate se otprije?
Gospodo, bilo vas je lijepo poznavati!
Sve je u redu. Krivo su ti rekli, bubo. Zima ne postoji.
To je urbani mit.
Za vas, milostiva?
Vi ste mrav?
Što mrava dovodi ovdje?
Ljubav prema zimi, čini se.
Zima?
Zima ne postoji!
Da zima postoji, sad bismo radili planove za zimsku turneju!
Zima kažeš ?
Da, kažem zima.
Što velike zube ima
Vjeruj mi iz prve ruke To su priče za cvrčuljke
Zime nema
Nema zime
Ima zime.
Što bi bilo kad bi bilo
- Tko da još o tome brine ? - Ja.
Zime nema
Nema zime
-Što bi bilo kad bi bilo - Slušaj me.
Ne razbijaj glavu time
Krampus ili bubaroga
Svi znamo da nema toga
Pusti mrave zimogrozne
Živi život bez nervoze
Usput,
ne zaboravite, sutra svirate u sumrak.
- Sutra, ma da? - Kul!
Superinsektiška!
Rekla sam im.
Krenete graditi i do jeseni imate krov.
Ali vi radije svirate cijelo ljeto da ne bi morali raditi!
Kome je sviranje ikad pomoglo?
Oprostite.
Česta greška koju kukci rade kad pričaju sami sa sobom
jest postavljanje pitanja
na koja imaju odgovor.
No, nemojte to raditi.
A vi ste?
Ja sam Tera.
Vidovnjakinja
i vaš prijateljski festivalski vodič kroz samospoznaju.
Ako osjećaš poriv propisnog pogleda u budućnost,
gatanje je jedan od divnih darova
koje mi je duh Poniznog Puža velikodušno ustupio.
Ovo nije taj puž.
Ovo je Krešimir.
Uđite.
Da.
Slušam.
U redu.
Pitaš se
zašto tvoje istine nemaju odjeka.
Zašto se tvoje riječi ne čuju?
Zašto ti se čini da si vječito i nepobjedivo okružena
tvrdoglavim i zadrtim dušama
koje samo pile po prastarim kvaziuvjerenjima?
Možda malo.
Pitat ću.
O, briljantno! Može. Bok.
Dobro, i?
Što, „i”?
- Kakva mi je budućnost? - O, mrvice.
Budućnost je onakva kakvu je napraviš.
Što ste mi htjeli reći?
Ako ne slušaju tvoje riječi,
možda će čuti tvoju pjesmu.
Smiješno. Mravi ne pjevaju.
Samo bi mrav tako nešto mogao pomisliti.
Ja jesam mrav.
Čudesna malina.
Kapamalina!
Već stozimljima donosi mističnu moć milozvučna glasa
onome tko ju nosi s ponosom.
Pronašla si svrhu svog dolaska!
Tvoje su namjere plemenite, a tvoj glas
ima snagu promijeniti oba svijeta.
Dobro.
Konstrukcija stube se čini preslabom.
Imam izvrstan iz Spojeva 2.
Nazire se pukotina.
Zaboravili ste naočale.
Pogledajte bolje.
Radnici!
Moj vas tata plaća da gradite pukotine?
To je suvremena gradnja. Brže!
Zar ovo nije prekrasno?
Moj sin Anteodor je pravi vizionar.
Antheodor, tata.
Ja sam ponosan na njega!
Vrhovni Nadzorniče, ne bih htjela paničariti,
no meni se čini da je ovdje sve nekako naopako.
Zaboravio sam vam reći.
Suprotstavljam nadogradnju postojećoj strukturi
radi stilskog kontrapunkta.
Anteodore, to ste mi trebali dostaviti na odobrenje.
Da, ali ovako smo brži.
Sve naopako.
Usput, jesi li vidjela Antonetu zadnjih dana?
Koga, Antonetu? Ne.
Neobično, nije nitko.
Poslat ću antgente da pretraže okolicu.
U 10.52, osumnjičenik jedan skrenuo na sjever.
Primljeno.
U 10.53, mi skrenuli na sjever.
U 10.57, osumnjičeni nestao iz vida.
Ruke u zrak! Osumnjičeni ste za otmicu...
Fali im malo boje!
Kako su slatki.
I šljokica.
Ja obožavam šljokice!
Da!
Pa dobro, dva sumnjiva mrava ne znače odmah invaziju.
Lijepo sam rekao, ta mala je hodajuća nevolja.
Malo pretjerujete.
Shvatili smo da ti je draga.
Više, zanimljivkasta.
I zatvor je zanimljivkast?
Najbolje da glasamo.
Tko želi da izbacimo Antonetu?
Žao mi je, stari.
Gledaj na to ovako, vraćaš je u prirodno stanište.
Da, tamo su svi isti kao i ona.
Vjeruju u „zimu”, hodaju u redu, doručkuju ujutro.
Ne znaju pjevati, pričaju štreberski, nisu zabavni.
- Stalno su kao vrijedni... - Mogu ja to.
Pjevati možeš i ti
Kad otvoriš širom prozor
Za savršen dan
Pjevati možeš
Kad misliš da razloga nema
Tužan i sam
Pjevati možeš na glas da te čuju
Vrijeme da stane i nestane sve
Angažirana si!
Pjevati možeš i ti
Pjevati mogu i ja, možeš i ti
Možemo svi u napad
Poslušaj srce i osjeti takt
Svjetla se pale, to je tvoj trenutak
Pjevati mogu i ja, možeš i ti
Možemo svi u isti glas
Najbolji dan za početak je danas
Vrabac il' mravac, alt ili bas
Ma nije važan ni sluh
Može i gluh
Ako baš mora
Jedni će čvrsto začepiti uši
Drugi će reći
Totalna fora
Pjevati mogu i ja, možeš i ti
Možemo svi u isti tren
Zatvori oči, nek' te nosi refren
Ulovi snove
Pjesma te zove
Ma nije važan ni sluh
Može i gluh
Ako baš mora
Jedni će čvrsto začepiti uši
Drugi će reći
Totalna fora
A, tu si! Briljantan nastup.
Tvoj glas je ono što je bendu falilo.
Evo plaća.
Hvala.
Znaš, mogla bi malo ohladiti s tom zimom.
Što se tu ima pjevati?
Sve je bijelo. Sve je smrznuto. Ništa se ne događa.
Samo malo.
Ne vjeruješ u zimu, a znaš kakva je?
Toliko pričaš o toj zimi da svi već znaju kako izgleda.
Evo me!
Pet se puta vraćate praznih ruku.
Ovog puta mislili smo da je zaista imamo.
Samo da se prerušila u cvrčicu.
Ona je dovitljiva, znate.
Znam.
Svejedno ste degradirani na čuvare ulaza.
Perfektne vijesti!
Antoneta se vratila?
Bolje. Trebam odobrenje za još tri etaže.
Tri? Nisam vam još odobrio niti prvih pet!
Je li to odraz vašeg straha od moje suvremenosti?
Anteodore...
Požurite, naručio sam blato.
Anteodore, stanite malo!
Sad shvaćam!
Manekeni nisu pronašli Antonetu i zato ste ljuti.
Ljut sam jer gradite brzopleto i bez...
Polako.
Razumijem koliko ste zabrinuti zbog Antonete.
Strašno.
I ja sam zabrinut.
Dapače, toliko da preuzimam na sebe taj zadatak.
Vratit ću Antonetu kući i na pravi put. Vi ćete odobriti etaže.
Prvo vi nju nađite.
Odlično.
Miči se.
Isto.
Izvolite.
- Znači, briju na konceptualu? - Totalno!
Skeptična sam.
U novim pjesmama trabunjaju o zimi.
Ironija kojom propituju paradigmu urbanih legendi i godišnja doba.
I dalje sam skeptična.
S novom pjevačicom zvuče bolje nego ikad!
Meni sliči na mrava.
Možda malo, iz daljine, ali kad joj čuješ glas...
- Istina. Mravi ne pjevaju. - Jel' tako!
Mlade dame, oprostite, ali kad čujem te pohvale,
moram vidjeti taj bend!
To je entuzijazam.
A kad opet sviraju?
Od danas do sutra, prijatelju.
Bilo je fenomenalno.
Sve se posložilo. Sve je kako treba.
Kakav snažan stisak.
Ovo je bilo dobro. Bravo! Svaka čast, Toni!
- Palo mi je na pamet... - I meni.
- I tebi? - Tamo gdje sviraš...
Ja mogu pjevati...
Ma ne to.
Htjedoh pitati...
Ako nemaš nikakvih planova za večeras...
Ako bi ti htjela sa mnom izaći van?
Molim?
-Što? -Što?
Izaći sa mnom van.
Mislim da bih htjela.
- Da? - Da.
Ništa, onda te skupim za sat vremena.
Dobro, kasnit ću.
A, to si ti! Otkud ti ovdje?
Ovo je mjesto počelo utjecati na tebe.
Kuži se? Baš mi je drago!
Ostaješ na koncertu?
Na ovom sam poročnom mjestu da te dovedem kući i na pravi put.
Ovo je moj put.
- Ne idem nikamo. - Znaš li što se priča o tebi?
Da pjevaš.
Priča se?
Jesu me hvalili? Kritizirali? Nudili snimanje?
Komentirali kapu?
Joj, taj tvoj smisao za humor.
Ne šalim se, stvarno mogu pjevati.
Mravi ne pjevaju.
Pjevaju ako imaju čudesnu kapamalinu!
Koja nije ovdje.
Baš si mrav. Daj, opusti se malo, na Cvrčeli si!
Moram ići, imam spoj. S muzikom!
Vidimo se kasnije! Zabavi se!
Cure, trebam pomoć.
A ova?
Ne.
- Meni je dobra. - Ne.
Ova?
O, da!
Sjajno!
Nije li lijepa ova sloboda? Pogledaj.
Mravinjak ima pravila. Zvuči dosadno neupućenima.
Zvuči dosadno, točka.
Kad ih kršiš, mogu biti jako zabavna.
- Zabavnija od glazbe? - Ništa nije.
Bojao sam se da ćemo završiti kod mravinjaka.
Dozvolite.
Hvala.
E, da.
Znaš, nedostaje mi mravinjak,
ali ne mogu više zamisliti život bez glazbe i cvrčaka.
A pogotovo bez tebe, Ket.
Kakva naivnost.
Tako neoprezni mogu biti samo cvrčci.
Gnjusno.
Tko bi rekao da ćeš mi se dopasti?
Cvrčkice su lude i kul, ali u skroz drugom smislu.
- Ma nemoj reći. - Ali nitko nije kao ti.
Želim da ovo traje zauvijek.
Pa zašto ne? Budućnost je stanje uma.
Budućnost je pitanje godišnjih doba i to su činjenice!
Proljeće, ljeto, jesen i zima.
Ne. Proljeće, ljeto, jesen.
Drago mi je da ne napuštaš svoje sulude teorije.
Imaš pravo. Takav smo mi par.
Baš dobra eksperimentala.
O, i ti si tu.
Kvariteljice mravljeg morala i čestitosti.
Do slušanja.
To je naša furka od rođenja.
Slobodno i nesputano.
Jednog dana, napravit ćemo vlastiti festival
i sve će bube moći nastupati na njemu.
Sutra možemo na piknik, a ja ću ponijeti ukulele.
Žao mi je, Ket.
Maliciozno nedjelo.
Naprosto maliciozno nedjelo.
Tko bi učinio ovakvo nešto nevinim glazbalima?
Je li sve u redu?
Moram vam reći nešto tragično.
Ne mogu naći kapamalinu.
Nemoj se ljutiti...
- Imamo većih problema od tvog kostima. - Da.
A za tim komadom odjeće nitko ne bi trebao žalovati.
Grozno ste bezobrazni!
Ne nerviraj se. Pokrpamo instrumente i nađemo novu kapu.
Neću novu kapu! Hoću svoju!
A zašto baš tu?
Zato jer je ova bila čud... čudnovata.
Svaka čast čudnovatoj kapi, ali bez instrumenata ne možemo svirati.
Sumnjam da ti ne možeš pjevati bez kape.
E, stari, to su ti žene.
Ne možeš s njima i ne možeš s njima.
Čini mi se da previše katova nije jedini problem.
- Da. - Ovo ne izgleda stabilno.
Nazovite me staromodnim, ali ne vidim smisao ove naopake gradnje.
Znam.
Nadzorniče!
- Antena, bok. - Bok, Anteodore.
- Sjajno izgleda, zar ne? - Pa, svakako sjaji.
Koliko ste to katova izgradili?
Koliko ćete i odobriti.
Zbog istočnih vjetrova, na ovoj strani
ne više od dva kata.
- Znate tko vas pozdravlja? - Tko?
- Antoneta. - Antoneta! Je li došla?
Garantiram vam, vraća se vrlo skoro.
- Da križam dozvolu? - Moja mrvica!
Kuhari će pripremiti sjemenke iz blata,
njezino najdraže jelo.
Toni i Cvrčci!
Hej!
Toni i Cvrčci!
Spremna?
- Ne znam mogu li ja ovo. - Ajde!
- Ne možeš živjeti bez pjevanja. - Možda ću morati.
Toni i Cvrčci!
To, Toni! Volim te!
Idemo, Toni!
Evo. Izvoli.
Hej...
Mlada damo!
Bili su u pravu.
Kad mrav dođe na zabavu, zabavi dođe kraj.
Ne mogu biti u njegovom životu.
Stop! Ne. Tko je čuo tako govoriti?
„Ne mogu pjevati.”
Moja kapa. Nestala je.
Žao mi je.
Praksa, dakako, preporučuje konzultirati mističnu kuglu
prije donošenja sudbonosnih odluka grandioznih razmjera.
Kako to kročiš?
Škandal!
- A, mislim... - Strahota!
Jel' to ona koja je pobjegla?
Antale, nije pristojno zuriti. Idemo.
Mislim da je.
Antoneta.
To je taj trenutak. Zlatan sam. Prisutan.
Zaslužujem željenu stvarnost. Ulazim u sebe.
Antoneta!
- Vratio sam te kući! Pogledajte! - Hej!
Vratio sam Antonetu kući!
Kako si me ti vratio?
Hvala meni, na sigurnom je.
Pišite: „Dok je spašena Antoneta zaljubljeno gledala u heroja
Antheodora Mravca, genijalnog graditelja...”
To sam ja!
On je nježno prošaptao: „Mila moja,
proljeće se zove imenom tvojim!”
Dobro nije to baš tako...
Jadnica, još je u šoku!
To je moj sin. Heroj.
Ovo valja ovjekovječiti!
Reljefari, dođite!
- Frizura. - Samo malo ulijevo. Hvala.
Smiješak!
I pjesma je tiša
Kao kiša
Neki već odlaze
Varljive boje rujna
Gube sjaj
I svi su sretni dani
Iza nas
Pogledaj, padaju zvijezde
Ljetu je kraj
Samo nas sjećanja griju
Još jedan zagrljaj
Zar svi su sretni dani
Iza nas ?
Kad će više to proljeće?
Moj Stradimravius je ozbiljno stradao od ovog gnjusnog vremena.
A što se ti žališ?
- Dečki, još se držite? - Bok, Žohar.
Ovo je zarada od večeras.
O, šipak...
Dođite za šank, častim.
I kad jesen stisne, kod Žohara ima nektara za sve.
Vrhunski!
Ket, prijatelju, zaboravi tu malu.
Mravi.
Nikog ne usreće.
Čak ni kad ptjevaju kao ptice.
Pjevaju kao ptice!
Valjda si u pravu.
Nego, kamo ćeš na zimovanje?
Do jedne smočnice, nemoj nikome reći.
Puna hrane, topla, rijetko otvarana.
Savršeno mjesto za preživjeti dugu hladnu zim...
Antoneta je bila u pravu! Zima postoji!
- Nisam se još nikad smrznuo. - Hoćeš.
Mravičice, biste li bili tako ljubazni...
„Tko pjeva zlo misli.
Novi pogled na mit koji vraća vjeru u vrijednost tišine.”
Čitavog je ljeta radio mrav pošten.
A cvrčak je ljenčario, svirci prepušten.
No s prvim danom zime, cvrčka uhvati glad.
Na mravinjak već kuca, gotovanski gad!
Ljubaznome mravu tad ne bješe teško reći tupom cvrčku,
lijepo i sa smiješkom:
„Kako si svirao, neradnička stoko.
Tako sad i nastavi, te nestani skokom!”
Ljut iz nikakva razloga poštena,
cvrčak se nadvije nad mravinjak ko sjena.
I zasvira žustro prstima zelenim,
dok zidove ne sruši mravima ucviljenim.
Mravljom hranom cvrčak omasti svoj brk.
I ne popravivši štetu, dade se u trk.
Ipak, vrijedni mravi zasukaše rukave.
Gle, već po nacrtu novi mravinjak prave!
Lekciju naučiše, jednom za svagda.
Od glazbe se mravinjaka zid raspada!
Da!
Otad mravi štuju jedan mudri zakon.
Ni cvrčku, ni glazbi ne pružajte zaklon!
Tada će se tlo pod tankim nožicama pretvoriti u...
Ali kada stiže zima? Kada?
Pitat ću.
Da. Shvaćam.
Zima planira stići kada...
Znao sam, zima stiže!
Recite, je li istina?
U pravu je.
Proljeće, ljeto, jesen, zima!
Antoneta me sigurno ne želi vidjeti.
Ket, mladiću. Glazbeniče.
Odlazak plemenite Antonete bio je začinjen suzama
kao gulaš ljutom paprikom.
Trčala je kući uvjerena kako je izgubila tvoje srce.
Moram je naći.
Zaista vjeruješ
da je zima propisan pojam i da postoji?
- Vjerujem Antoneti. - A ti?
Ni ne vjerujem da vjerujem, ali vjerujem u zimu.
Napokon znam što osjećam u egzoskeletu.
Da.
Mojoj mrvici je uspjelo!
Uvjerila je cvrčke, i to više od jednog,
da zima postoji.
- Vi ste... - Vi ste mrav?
Sudeći po visočantvenosti,
usuđujem se pomisliti da ste
Kraljica Matica?
Cijelo ljeto ste tu, a niste pokušali zaustaviti glazbu?
Nisam došla zaustaviti glazbu, došla sam zaustaviti praznovjerje.
Zima stiže!
Da, dobro, sad znamo.
Tišina!
Krajnje je vrijeme da praznovjerje
uništimo tamo gdje je i nastalo!
Pazi!
Jedan, dva, tri...
U mravinjak! Moj mravinjak!
Mi smo cvrčci zeleni Kraljicu smo ponijeli
I premda ona nije teška Čini se da to je greška
Jedan, dva, tri...
Nisam mislio da ću to reći, ali fali mi ta mravica.
Idemo!
Za ovaj pothvat trebala su mi samo dva i pol mjeseca.
Impresivno. Možemo sad dalje?
Tvoj otac me zamolio da ti pokažem svoje remek-djelo.
Meni je to više zvučalo kao tvoja ideja.
Ne budi blesava. Skroman sam mrav.
Priznaj, prelijepo je.
- Kao i ti. -Želiš vidjeti i iznutra.
- Ne stignem. Moram tati... - Nakratko.
Ajde.
Tako je grandiozno. Ježim se.
Majko prirodo!
Ljubavi moja.
-Što radiš? - Za tebe.
Ne.
Hvala, ko da jesam!
Ti!
Uništio si mi pjevačku karijeru! Sabotirao si nas!
Pjevačku karijeru? Što sam točno sabotirao?
Bend koji umire s prvom zvijezdom?
Drži se pravog svijeta, „bubo”.
Miči se!
Pusti!
Ne ostavljaj me, izgradio sam nam kuću!
Ne mogu te ostaviti jer nismo bili skupa!
To je istina samo u tvojoj glavi, slatkice!
Koji ti je skarabej, žuti mravu?
Ja sam zlatni mrav!
Uživaj u našoj kući, mila.
Dragi moji, znamo da je svaka povorka brza onoliko koliko je brz
najsporiji kukac u njoj.
Najbolje da predahnemo.
Ne, moram vidjeti Antonetu!
Nezgodno!
Zlatni mrav...
Kakva je ovo nakaradna grdosija?
Ket?
Antoneta?
Što ti radiš ovdje?
- Bila si u pravu. Budala sam... - Ket!
Svaka čast. Možeš li me izbaviti?
Odmah!
- Stvarno si mi nedostajao. - Znam.
Zima stiže!
Mrvice!
- Bok, Antoneta! - O, kako ste slatki, slabo mi je.
Stani!
Ako me proračuni još uvijek služe, imamo deset sekundi do...
Centrifuga!
Ne tako brzo!
- Htio sam ti reći... - Moram ti priznati...
- Otišla si... - Uništila sam nastup!
- Nije mi stalo do... - Glazba ti je najvažnija!
Već do tebe!
- Nisam bila svoja! - Nedostajala si mi.
- Tvoje lice, glas. - Oprosti.
Moram ti nešto reći.
Sad ili nikad. S karijerom ili bez, s pjevanjem ili bez...
Volim te.
Znam.
Ali zapravo ne mogu pjevati.
Za sve je zaslužna čarobna kapamalina.
Mrvice, ne.
To je bio tvoj glas cijelo vrijeme.
Hajmo, golupčići.
Ne!
I dalje fina i friška.
Meni je oduvijek jasno da je to samo tvoj glas.
- Misliš? - Da.
Očekivala sam ovo.
To se događa kad se gradi megalomanski...
Moja mrvica!
Mama?
Antone!
Mama!
Nemoj mi reći da nisi primijetila sličnost.
Uspjela si.
Tako sam ponosna na tebe, mrvice.
Tatice!
- Cvrčci su srušili moje remek-djelo! - Dođi.
Dođi sa mnom, sine.
Cvrčke na mraz!
Tišina!
- Ma jeli to... - Ma nije moguće. Kraljica Matica?
Da se naklonimo? Izrecitiramo himnu? Što nam je činiti? Što?
Drage sumravljanke i sumravljani!
Mi smo oduvijek bili izvrsni graditelji,
ali smo zaboravili jednu stvar.
Zidovi nisu tu da nas ograde od svijeta!
Već da nas zaštite od vremenskih neprilika
i sve nas ujedine!
Zato sada, ovu sveinsektnu zimsku glazbenu dvoranu
proglašavam otvorenom!
- Glazbenu dvoranu? Što to znači? - Posenilila je.
Predstavljam svoj ponos, svoju nasljednicu
i prvu mravicu koja pjeva, Antonetu!
Antoneta!
Jesu to cvrčci?
Antale, dosta je pokazivanja prstom!
Opsada cvrčaka!
Protokol jedan!
Ovo je kraj, protokol dva!
Sve je u redu! Ništa se neće srušiti!
Ako ne slušaju riječi, možda će čuti tvoju pjesmu.
Cijelo ljeto sanjali smo I slagali rime lake
- Lupali i derali se, prodavali zjake - Pa mi možemo pjevati!
- Kao zabušanti - Ona pjeva.
Kakvih dugo bilo nije
- Lijepo vrijeme sfućkali - Lijep glas!
Na pjesmu ili dvije
- Tjera na skakutanje. - Sigurni da neće doći studen ili glad
A opet, što je život bez muzike
- Ti mi reci sad - O, Prirodo! O, Ritme!
Ti mi reci sad
Što je život bez muzike
Anteodore, čekaj! Čekaj tatu!
Ti mi reci sad
I pjesma na kraju priče dođe...
Baš zvuče kao Toni i Cvrčci, ali da oni sviraju u mravinjaku?
Ma ne vjerujem, ali znam jednu stvar.
Gdje je svirka, mora biti dobro!
Ti mi reci sad
I pjesma na kraju priče dođe kao šlag
Ti mi reci sad
Što je život bez muzike...
Tako oskvrnuti moje remek-djelo odurnom glazbom i plesom!
Ne zaslužuju me.
Da se vratimo unutra?
Zvijezde će početi padati.
- Anteodore... - Antheodor!
Ja sam Antheodor! Valjda ja znam najbolje!
Tata, zaustavi tu zvijezdu! Odmah! Tata!
I samo se vrati do večere!
Pjevati mogu i ja, možeš i ti
Možemo svi u isti glas
Najbolji dan za početak je danas
Vrabac il' mravac, alt ili bas
Živjeli!
Pjevati mogu i ja, možeš i ti
Može i zadnja buba
Pjevati možeš kada ti dođe
Ili tek tako, da ti vrijeme prođe
Prva zima bez dosade!
Mrdoguz!
Pjevati mogu i ja, možeš i ti
Možemo svi u isti tren
Zatvori oči, nek te nosi refren
Ulovi snove
Pjesma te zove
Ma nije važan ni sluh, može i gluh
Ako baš mora
Jedni će čvrsto začepiti uši
Drugi će reći
Totalna fora
Tata!
Zima je stigla.