Downloaded from YTS.MX
„AKO SAMOUVJERENO KORAČAŠ PREMA SVOJIM SNOVIMA
Official YIFY movies site: YTS.MX
I ŽIVIŠ ŽIVOT ONAKO KAKO SI GA ZAMISLIO,
ČEKA TE RIJETKO VIĐEN USPJEH.”
UŽIVO IZ WASHINGTONA
SANJAR
U redu.
Prošle su skoro 24 godine
otkako sam posljednji put nastupao na ovoj pozornici.
Snimao sam svoj prvi jednosatni specijal.
Zvao se Killin' Them Softly.
Moja je trudna djevojka sjedila ondje.
Sad mi je žena.
Dijete koje je nosila, moje prvo dijete…
S tim crnjom sad pušim travu.
Ono čega se najjasnije sjećam kad pomislim na tu večer jest pritisak.
Prije nastupa istrčao sam na ulicu
i dijelio ulaznice
jer nisam mogao napuniti dvoranu.
Koliko se samo stvari promijene u kratkom razdoblju od 24 godine.
Nedugo prije toga moj je otac umro.
Nikad me nije vidio kako nastupam.
Kad je umro, bio sam neutješan.
Mislio sam da se više neću smijati.
Iz tog sam se stanja izvukao
zahvaljujući svom prijatelju, pokojnom komičaru Normu MacDonaldu.
Tako je, pljesak za Norma.
On je učinio nešto što nikad neću zaboraviti.
Znao je da sam najveći obožavatelj Jima Carreyja.
Neću vas zamarati,
ali Jim Carrey posjeduje dar koji ne možete uvježbati ni naučiti.
Bogomdan dar. Bio sam fasciniran njime.
A Norm je to znao. Nazvao me i rekao: „Dave…
Dave, snimam film s Jimom Carreyjem.
Želiš li ga upoznati?” Rekoh: „Naravno da želim, jebote.”
Bio je to prvi put nakon očeve smrti da sam osjećao uzbuđenje.
Film se zvao Čovjek na Mjesecu. Nisam imao pojma o čemu je.
Jim je glumio još jednog komičara kojeg sam obožavao.
Pokojnog Andyja Kaufmana.
Jim Carrey toliko se uživio u ulogu da je,
od trenutka kad bi se probudio
do trenutka kad bi legao na počinak,
živio kao Andy Kaufman.
Nisam to znao.
Kad bi rekli „rez”, on je i dalje bio
Andy Kaufman.
Na kraju su ga svi na snimanju zvali „Andy”.
Nisam to znao. Samo sam ga išao upoznati.
Kad je ušao u prostoriju, povikao sam: „Jim Carrey!”
A svi su povikali: „Ne!
Zovi ga Andy.”
Nije mi bilo jasno.
Prišao mi je sav čudan. Nisam znao da je Kaufman.
Rekao je: „Zdravo, kako si?” A ja sam mu rekao: „Bok…
Andy?”
E, sad…
Kad pogledam unatrag, zapitam se: „Koliko sam sretan
što sam gledao jednog od najvećih umjetnika
kako se uživio u jednu od najzahtjevnijih uloga?”
Jako sam sretan.
Ali u tom trenutku…
bio sam jako razočaran.
Želio sam upoznati Jima Carreyja,
a morao sam se cijelo popodne pretvarati da je tip Andy Kaufman.
A bio je Jim Carrey.
Na svoje sam oči vidio da je to Jim Carrey.
Uglavnom, to sam vam ispričao jer tako transrodne osobe djeluju na mene.
Evo ga.
Ako ste došli na ovaj nastup…
jer ste mislili da ću ih opet ismijavati,
došli ste na krivo mjesto.
Više se ne zajebavam s njima.
Nije bilo vrijedno.
Neću kurca reći o njima.
Možda ih spomenem tri-četiri puta, ali to je to.
Dosta mi ih je.
Želite znati zašto mi ih je dosta?
Zato što su se ponašali kao da ih trebam da bih bio duhovit.
E pa to je smiješno.
Ne trebam vas. Imam nove šale.
Nešto što sigurno niste očekivali.
Više nema šala o transrodnim osobama. Znate što ću večeras?
Večeras su na tapeti hendikepirani.
Nisu organizirani kao gejevi.
A ja volim napadati slabije.
Vjerojatno ima hendikepiranih straga jer ih tjeraju da ondje sjednu.
„Došao sam se smijati transrodnim osobama.
Nisam znao da će zbijati šale o nama.
Idemo odavde, jebote.”
Bilo je i vrijeme da ih netko uzme na zub.
Večeras su našli sebi ravna. Tko ih jebe.
Kad sam bio na Capitol Hillu,
sreo sam hendikepiranog kongresnika.
Ime mu je Madison Cawthorn.
Republikanac iz Sjeverne Karoline.
Šokirao se
kad sam mu rekao: „Zdravo, kongresniče.”
Nije imao pojma da znam tko je. Okrenuo se…
A ja sam odšetao.
Htio sam da vidi kako radim nešto što ne može.
Skakutao sam.
Bio je bijesan.
Više nije kongresnik.
Ne znam pratite li politiku.
Ne pokušavam biti duhovit, ali izgubio je fotelju.
Izgubio je političku utrku.
O, da.
Znate li gdje je pogriješio?
Natjecao se za Kongres
i pokušao je biti kontroverzan.
Srao je na desničarskom podcastu.
Rekao je: „Washington je gori nego Hollywood.”
Rekoh: „Što?”
Rekao je: „Ti ljudi su odvratni.
Orgijaju i drogiraju se na zabavama.”
Pomislio sam: „Zvuči kao Jussie Smollett.”
Laže.
Ne sumnjam da rade to u Washingtonu,
ali sumnjam da je on to vidio.
Tko zove paraplegičara na orgije, jebote?
Da bi se vozio uokolo i cinkao?
Samo je jedan razlog zašto bi ga pozvali na orgije.
Dobro znate koji.
„Samo dajte, momci, ništa ne osjećam.
Donesimo taj zakon, za Ameriku.
Jedan po jedan.”
Čovječe.
Da.
Hendikepirani su moja nova meta.
Iskreno,
pokušavam popraviti odnos s transrodnim osobama.
Ne želim da misle da ih ne volim.
Znate kako radim na tome? Napisao sam predstavu.
Da. Jer znam da gejevi vole predstave.
Veoma je tužna, ali i emocionalna.
O transrodnoj crnkinji koja želi
da joj se obraćaju s „crnjo”.
Da se rasplačeš.
Na kraju umre od usamljenosti
jer bijeli liberali ne znaju kako joj se obratiti.
Tužno.
Kad smo kod crnja,
također pišem knjigu. Istina je.
Pristupam klasiku, knjizi Huckleberry Finn,
iz perspektive Crnje Jima.
Zove se Pustolovine Crnje Jima.
Tako počinje.
Huckleberry Finn mu kaže: „Ti si Crnjo Jim.”
A on će: „Hej, zovem se samo ‘Jim’.
A kako se ti zoveš, prijatelju?”
„Zovem se Huckleberry Finn.”
„Što? Huckleberry? To ti je pravo ime?”
„Bogomdano.”
„Znaš što?
Možeš me zvati Crnjo Jim.”
Svejedno mi je jeste li crni, bijeli ili što god već.
Ako sretnete bijelca koji se zove Huckleberry,
siromašniji je od vas.
To je najgore bjelačko ime koji sam čuo u životu.
Ako se zoveš Huckleberry, osuđen si na propast.
Da čekam suđenje i odvjetnik mi kaže:
„Ja sam Huckleberry Finn i branit ću vas”, rekao bih: „Idem u zatvor.”
Ne daj Bože.
Ali ako odem u zatvor, želim otići u kalifornijski.
Prije izricanja kazne rekao bih sucu:
„Želim da znate
da se deklariram kao žena.
Pošaljite me u ženski zatvor.”
Dobro znate što bih radio ondje.
„Daj mi taj koktel dok ti nisam razbio zube, kučko.
Ja sam žena, kao i ti.
Popuši mi taj ženski kurac. Nemoj da ti moram objašnjavati.”
Znate, imam sjajnu reputaciju u šoubiznisu.
Ali što se tiče komedije, spadam u kategoriju lijenih komičara.
Što je suludo jer stalno radim. Ali ne zovu me zato lijenim.
Zovu me tako jer katkad na nastupu
ispričam šalu ispred 20 000 ljudi,
a svi me gledaju kao da sam lud.
Ali tri-četiri osobe umiru od smijeha.
A ja mislim: „To je dovoljno dobro.”
Sljedeća je šala jedna od tih koje…
Kužite? Volim je pričati, ali nikad ne ispadne dobro.
No dobro. Znate što mi ne ide?
Oponašanje. A ovo je oponašanje.
Spremni? Dobro.
Neće upaliti.
Ide ovako.
Oponašat ću…
mrtve ljude na Titanicu.
Dajte da završim.
Oponašat ću mrtve ljude na Titanicu
dok se ronilica približava brodu.
Dovoljno dobro. Evo ga.
U redu, evo.
Pridružite nam se u vodenom grobu.
Meni je to presmiješno.
To je baš smiješna smrt.
Za 20 godina, na 70. rođendan,
ukrcat ću se na ronilicu da vidim ronilicu.
Do tada će je popraviti.
Moja žena mrzi tu šalu. Znate…
Znate li za striptiz-klub „Camelot” ovdje u Washingtonu?
-Još radi? -Da!
Znam kamo ću poslije nastupa. Moram vam reći…
Neki dan me žena nazvala čudakom.
Posjećujem striptiz-klubove. Volim to.
Moja me žena nazvala čudakom jer posjećujem striptiz-klubove sam.
Je li to čudno?
Bolje je ići sam nego s momcima.
Meni je to čudno.
„Hajdemo u striptiz-klub
da nam se kite dignu u društvu.
Pa ćemo na putu kući šutjeti o stvarima
koje smo vidjeli ili učinili.”
Ma kakvi, ja idem sam.
Ali moja žena ne razumije zašto idem u striptiz-klubove.
To nema veze sa seksom.
Potrebno mi je malo seksualne energije da se opustim,
ali to mi je više kao izlazak.
Sviđa mi se glazba.
Gole ženske me oraspolože,
ali nije mi cilj družiti se i upoznavati ljude.
Katkad ponesem knjigu u striptiz-klub.
Sjednem kraj pozornice da mogu čitati jer je svjetlo jače.
Znate što je čudno? Jednom mi je prilikom,
ne znam zašto,
striptizeta rekla svoje pravo ime.
Znam. Pa sam otišao.
Pitala me: „Kamo ćeš?” Rekoh: „Laku noć, Deborah.”
Moja je žena divna, ali pojma nema o mom životu.
Rekla mi je da je moj posao zabavan.
Moj je posao samo posao.
Ja sam zabavan.
Preopasno je.
Cijelu prošlu godinu
bio sam na turneji s jednim od najvećih,
ako ne i najvećim živućim komičarem. Chrisom Rockom.
Cijelu smo godinu bili na turneji.
Netom prije početka turneje
Chris se upetljao u nešto što je za crnce postao jedanaesti rujna.
Na dodjeli Oscara ošamario ga je Will Smith.
Nikad nisam vidio ništa luđe.
Zapravo, ako ste gledali dodjelu uživo,
mislili ste da je odglumljeno, kao ja.
Ali nisam bio siguran.
Pričekao sam… Poznajem Chrisa.
Pričekao sam 30-40 minuta,
koliko mu je trebalo da dođe na drugu zabavu.
I nazvao sam ga videopozivom. Javio se.
Čim se javio, rekao je:
„Ti si jedini kojem sam se javio.”
Obama, Oprah…
Svi su ga te večeri zvali da provjere kako je.
A ja sam mislio da su to odglumili. Pa sam ga pitao.
Rekoh: „Pa, znaš…” A on će: „Što?”
„Je li boljelo?”
A on će: „Naravno da je boljelo.”
Tad sam shvatio da nisu glumili.
I tek sam se tada uvrijedio.
Nisam se uvrijedio zbog pljuske. To je bio samo dio.
Uvrijedio sam se
jer je Will nakon toga sjeo i uživao u večeri.
Bilo je suludo. Ono…
„Hvala.”
Koji kurac?
Dok smo bili na turneji, jedva sam čekao čuti
što će reći o pljusci u svom specijalu.
Te noći kad je snimao specijal…
Chris je jako lukav lik.
Nikad ne znaš što će reći dok to ne kaže.
Otišao sam na snimanje.
Snimao ga je nedaleko, u Baltimoreu.
Vi ste iz Washingtona. Pretpostavljam da ste čuli za Baltimore?
Tijekom godina
Washington je prolazio kroz prilično teška razdoblja.
Nažalost, Baltimore i dalje prolazi kroz teško razdoblje.
Ne mogu svi razumjeti svu tu kompleksnost Baltimorea.
Baltimore je toliko očajan grad da…
Tupac i njegova majka preselili su se iz Baltimorea u Oakland radi boljeg života.
Chris Rock se potrudio iz petnih žila.
Bilo je nevjerojatno. Šokirao je ljude iz Baltimorea.
Nisam mislio da je to moguće, a ovdje sam započeo.
Šokirao ih je. Znate li što im je rekao?
Pogledao je publiku. Nisu očekivali da će to reći.
Pogledao je publiku. Sve crnci. Iz Baltimorea.
U Baltimoreu su čak
i bogati crnci zbog nečega traumatizirani.
Chris ih je šokirao. Evo što je rekao. Rekao je:
„Odbijam biti žrtva.” A publika…
Bio sam iza pozornice i pomislio sam: „Crnjo, pogledaj snimku.”
Znam da je sjebano. Ali kažem vam.
Sve je smiješno.
Dok se ne dogodi vama.
Tri mjeseca. Prošla su jedva tri mjeseca
od onog užasnog napada na Chrisa Rocka…
Nastupao sam u Hollywood Bowlu.
I jedan luđak…
skočio je na pozornicu i napao me.
U tom trenutku nemate pojma što se događa.
Sve je bilo usporeno.
Nisam znao tog tipa. Rekoh:
„Zaboga, napada me.”
Pizdun je bio sav jadan. Skočio je i…
Star sam, ali sam brz.
Uhvatio sam ga za glavu
i navukao mu kapuljaču preko očiju.
I dalje osjećam njegovu glavu na svom dlanu.
Bila je spužvasta.
Puštao je dredove.
Ne one lijepe kao rastafarijanci.
Ovo su bili samonikli beskućnički dredovi.
U njima je bilo lišća, grančica i čepova.
Neke masti.
Ono…
A onda sam pao.
Srušio me na tlo.
Mislio sam: „Ovo je loše.
Možda poginem. Tko zna.”
Ali u tom trenutku ranjivosti…
Znate li što mi je tada prvi put palo na pamet?
U tom trenutku palo mi je na pamet
da moji tjelohranitelji
ne bi trebali nositi svečane cipele na posao!
Travise!
Taj je crnjo doklizao
u svojim predivnim mokasinama i pao na leđa koliko je dug i širok.
Pomislio sam: „Moj Bože. Sad smo obojica na podu.
Moram ovo riješiti sam.”
Skočio sam na noge, kao i klinac koji me srušio.
Pogledali smo se i u istom trenu shvatili da sam veći od njega.
I pizdun je pobjegao.
Potrčao sam, ali sam rekao: „Tko ga jebe.”
Podigao sam mikrofon.
Rekoh si: „Odradit ću nastup do kraja.”
Tako je.
A tri mjeseca prije toga rugao sam se Chrisu Rocku.
Ljudi su me stalno pitali:
„Dave, što bi učinio da si bio na Chrisovu mjestu
i da te Will Smith ošamario?”
Moj je odgovor do danas ostao isti: „Ne znam što bih učinio.”
Nikad nisam bio u takvoj situaciji.
Ali znam što Will Smith ne bi učinio.
Ne bi uživao u ostatku večeri.
Jer, slušajte…
Dobrano smo prebili klinca. Kao vola u kupusu.
Ne „mi”. Ja sam se trudio prisjetiti šale na pozornici,
ali zaštitari su ga mlatili iza mene. Svi su to vidjeli.
Svi su vidjeli.
A ja se pokušavam sjetiti što ću reći.
Zanijemio sam. Baš se meni dogodilo da sam ostao bez riječi.
Vidite vi tu karmu.
Baš u tom trenutku
Chris Rock dolazi na pozornicu.
Prilazi mi pred 20 000 ljudi,
uzima mi mikrofon iz ruke, okreće se prema publici i kaže:
„Je li to bio Will Smith?”
Pizduni su padali sa stolica od smijeha.
A ja sam samo glupo stajao.
Bio sam bijesan.
Jer sam mislio: „Crnjo, ovo je moj napad.
Tvoj je bio prije tri mjeseca. Sad ćeš se šaliti?”
Oteo sam mu mikrofon i pokušao baciti šalu,
ali nije dobro završilo.
Rekao sam: „Bio je to transrodni tip.”
A publika…
„Ovo je L. A., mi volimo transrodne osobe.”
Bilo mi je jako krivo.
Jako krivo.
Ali znam zašto me napao.
Ne shvaćate jer niste bili ondje, ali kad me srušio na tlo,
bilo je kao u filmu.
Zamislite ovo.
Zamislite slavnu osobu.
Sve su slavne osobe bile na tom nastupu.
Bila je to najveća noć u povijesti Hollywooda.
Kad me taj tip napao, svi su ustali.
Morao sam pogledati snimku,
ali kad me srušio,
Jamie Foxx prvi je skočio sa svog mjesta.
Nosio je bijeli kaubojski šešir, kao da je to očekivao.
Nikad ga prije nisam vidio sa šeširom.
Počeo je loviti tog pizduna
kao u filmu Samo igra.
Ali klinac je bio brz. Krivudao je i izmicao se.
Jamie je slomio gležnjeve, a on je i dalje trčao.
Onda je Jon Stewart iz Daily Showa
skočio na pizduna kao Super-Židov. Ono…
Klinac ga je skužio i izmaknuo se, pa je Jon samo proletio.
Bio je brz. Okrenuo se, ugledao izlaz za slučaj nužde
i počeo trčati prema njemu.
Malo prije nego što je došao do vrata
jebeni Puff Daddy iz Bad Boy Recordsa
zapriječio mu je put. Taj je crnjo…
Čovječe…
Puffy ga je sjebao.
A onda su sve slavne osobe,
budući da su u meni prepoznale sebe,
dotrčale i počele mlatiti klinca.
Znam da je Chris u backstageu mislio: „Meni nitko nije pomogao.”
Svi mrze Chrisa!
Bilo je mnogo napetije nego što je pisalo u medijima.
Ne znam što ste pročitali,
ali klinac, dok smo ga mlatili,
izvukao je pištolj kalibra .22.
Nastala je ludnica.
Svi su počeli vrištati: „Zaboga, ima pištolj!”
I ja sam se uplašio. Bio sam straga, ali uplašio sam se.
Zato što su moji tjelohranitelji bili naoružani.
Da su pucali na klinca i ubili ga na pozornici u Hollywood Bowlu…
Za što ti i plaćam, Travise.
Ali okuražio se.
Travis mu je oteo pištolj iz ruke.
Zatim je pokušao izbaciti metak iz cijevi, ali nije uspio.
Pa je povukao okidač. Ali to nije bio pištolj.
Kad je to učinio, iskočila je oštrica.
Pretpostavljam da me htio izbosti.
Prilično jezivo.
Sljedeće večeri, iako nisam trebao nastupiti,
rekao sam: „Moram nastupiti.” To sam i učinio.
Netko je iz publike povikao: „Dave, što je s napadom?”
Nisam znao da je u dvorani novinar.
Rekao sam da je tip imao nož koji se deklarira kao pištolj.
Šest tjedana negativnog publiciteta.
A ništa mu nisam učinio. Nije fer.
Nije bilo fer.
Novinar New York Posta otišao je u zatvor
i objavio članak u kojem je napadač prikazan kao junak.
Pročitao sam ga.
Ispalo je da sam sâm kriv za napad.
Isprovocirao sam ga.
Nisam htio.
Zbijao sam šale o beskućnicima.
Ispalo je… da je taj mladić beskućnik.
Nikako to nisam mogao znati.
Ali reći ću ovo…
Tip je imao predobro mjesto u publici za jednog beskućnika.
Rekli su i da sam ga isprovocirao šalama o „LBGTQ” osobama.
Ispalo je da je „B”.
To je bio naslov članka.
„Navodni napadač na Davea Chappellea je biseksualac.”
Rekoh: „Navodni napadač?”
Taj me pizdun stvarno napao. Pokazat ću vam snimku.
On je navodni biseksualac.
Ako želite da povjerujem u priču, neka popuši nečiji kurac.
Bio sam užasnut kad sam to pročitao.
„Biseksualac? Mogao me silovati!”
Ne. Znate što?
Nije smiješno zato što…
Nakon što je ludnica završila,
otišao sam u hotelsku sobu.
Kad sam ušao u sobu, ugledao sam svoju ženu.
Jecala je. Stvarno jecala.
Rekoh: „Zaboga, što ti je? Jesu li i tebe napali, jebote?”
Plakala je.
Rekla je: „Moj Bože, Dave.
Da si večeras umro…
ja i djeca ostali bismo bez svega.”
Tad sam znao da je ozbiljno.
Sjeo sam na krevet kraj nje.
Posegnuo sam u džep i izvadio ključeve
za koje nije znala da postoje.
Rekla je: „Ajme!
Kakvi su to ključevi?”
Nježno sam ih položio na njezin dlan.
Rekao sam: „Dušo, ovo su ključevi mog sefa.
Ne daj Bože da mi se što dogodi.
Ali ako mi se dogodi, budi bez brige.
Ti i djeca imate sve potrebno u tom sefu.
Za sve sam se pobrinuo.”
Gledala je u ključeve.
Vidio sam da polako shvaća o čemu smo zapravo razgovarali.
A onda je briznula u plač.
Iskreno, i ja sam malo zacmizdrio.
Snažno smo se zagrlili.
Znate li da je ta kučka već zavirila u sef?
Tko to radi?
Moj Bože.
A onda se razbjesnila.
Rekla je: „Davide, otvorila sam sef.” Rekoh: „Stvarno?”
Rekla je: „Jesam. U njemu nema ništa.”
Rekoh: „Ništa?”
„Ništa osim tvog glupog notesa sa šalama.”
Rekoh: „Uf, dobro je.
Gle, dušo.
Ako ispričaš te šale točno tako,
ti i djeca bit ćete dobro.
To su jako dobre šale.”
A ona će: „Dobre? Koji je ovo kurac?
‘Pridružite mi se u vodenom grobu.’”
Ne. Mora zvučati grleno.
Pridružite mi se u vodenom grobu.
Čovječe.
Ajme.
Dugo sam u braku.
Jesam. Govorim svakakve gluposti o svojoj ženi, ali jako je volim.
Zapravo, evo nešto što ne biste očekivali.
Ljubomoran sam muž.
Istina.
Jedanput sam mislio da me žena vara.
Da, crnjo.
Bio je to jedan od najgorih dana u mom životu.
Nisam to mogao podnijeti.
I dalje se sramim, ali mogu razgovarati o tome.
Znate što sam učinio?
Sjebano je, ali učinio sam to. Čekao sam.
Čekao sam da zaspi.
I to je trajalo.
Azijka je.
Nisam znao spava li ili ne. Gledao sam je…
Znate što sam učinio kad sam bio siguran da spava?
Ukrao sam joj iPhone.
Otišao sam dolje i iskušavao lozinke
ne bih li ga otključao.
Ali nisam uspio.
Onda sam se sjetio. To je iPhone. Ima prepoznavanje lica.
Pa sam…
Odmah se otključao.
Ugledao sam poruku od tipa po imenu Earl.
Ne poznajem nijednog Earla.
Probudio sam je.
Rekao sam: „Probudi se, jebote! Tko je jebeni Earl?”
Rekla je: „O čemu govoriš?” „Ne pravi se glupa, kujo!
Otključao sam ti mobitel. Tko je Earl?”
A ona će: „Zaboga, Davide.
To je gej Earl iz frizerskog.”
Rekoh: „Baš. Izgledam li glupo?
Kako da znam da je tip gej?”
Bila je smirena. Rekla je: „Pročitaj poruke i pogledaj kako izgleda.”
Počeo sam čitati poruke.
„Momak često rabi riječ ‘curka’.”
A onda sam pogledao njegove fotke. Nisam mogao vjerovati.
Izgledao je gej i na fotkama. Na svakoj je imao otvorena usta.
Shvatio sam da govori istinu.
Osjećao sam se glupo.
Rekao sam: „Oprosti.
Žao mi je. U redu?
Žao mi je. Vraćam ti mobitel.
Oprosti. Idi u krevet. Žao mi je. Samo…
Izgleda da sam nesiguran
zbog toga što sam te stalno varao. Laku noć.”
Nije mi dala da odem. Rekla je: „Kad si me već probudio…”
I izvukla moj mobitel ispod svog jastuka.
Rekoh: „Koji kurac?”
Pitala me: „Tko je ova kuja?”
Rekao sam: „Kako si ga otključala?”
Rekla je: „Lako. Spljoštila sam nos,
napućila usne i otključao se.” Rekoh: „Koji kurac?”
Pitala me: „Tko je ova kuja?” Rekao sam: „Daj mi ga.
Ne šizi, curo. To nije kuja. To je moja prijateljica.
Deborah.”
Završit ću dugačkom pričom. Može?
U redu. Dugačka je. Pretvarajte se da sam gotov.
Jer moram otići po cigaretu. Može?
Nisam završio, ali pretvarajte se da jesam.
Bilo bi mi drago da ustanete.
Puno hvala. Laku noć.
Hvala što niste ustali i zapljeskali, pizduni.
Najgori ste.
Nema veze. Samo mi je trebala cigareta.
Sviđa vam se, ne?
U redu.
S 22 godine, prije nego što sam snimio Killin' Them Softly,
HBO mi je pružio najveću životnu priliku dotad.
Dali su mi polusatni specijal,
ali to nije bio pravi specijal, kužite?
Nego običan nastup.
Nije imao ni naslov. Samo je pisalo „Dave Chappelle”.
Snimao sam ga u San Franciscu, u dvorani Broadway Studios
na prvom katu zgrade.
A ispod dvorane nalazio se noćni klub.
Specijal je trebao trajati samo pola sata.
Pripremio sam se. Uvježbao sam nastup. Sve kako treba.
Te noći kad sam snimao, 20 minuta od početka nastupa…
Ne mogu zaboraviti tu glazbu.
U noćnom klubu ispod nas odvrnuli su glazbu na najjače.
Jako se glasno čula i sjebala mi nastup. Bio sam shrvan.
Bio sam mlad.
Vjerovao sam u to što radim.
I mislio sam da su mi uništili san.
Kad sam sišao s pozornice, otrčao sam
u uličicu iza Broadway Studiosa gdje su bili kamioni s ekipom s HBO-a
i nogom sam otvorio kurčeva vrata.
Počeo sam se derati na producente.
Bio sam nitko i ništa u šoubiznisu. Samo sam vjerovao u sebe.
Rekao sam: „Sve ste sjebali.
Prokleta glazba. Koji vam je kurac bio?”
Jedan od producenata bio je velika faca.
Neću nikoga imenovati.
Ustao je i rekao: „Mali, sjedni, jebote.
Nismo mi ništa sjebali.
Dogovorili smo se s noćnim klubom
da ne puštaju glazbu, ali nisu ispoštovali dogovor.”
Pitao sam: „Tko nije ispoštovao ugovor?”
Pokazao je na tipa.
Neću to zaboraviti. Bio je to stari bijelac
koji je sjedio u Fordu Taurusu.
Rekao je: „Onaj tip.”
Nisam gubio vrijeme na pitanja.
Otišao sam do auta i počeo udarati po prozoru.
Rekao sam: „Otvaraj, pizdo. Moramo razgovarati.”
Stari me na trenutak pogledao i vrlo mudro se odvezao.
A ja sam ostao u uličici i psovao sve u blizini.
Dvije minute poslije, doslovce 120 sekundi nakon toga,
nije moglo proći više,
vrata kuhinje noćnog kluba
ispod Broadway Studiosa su se otvorila.
A na vratima je stajao taj stari lik s pojačanjem.
S njim su bile dvije gorile. Pogledao me…
Bio je hladan ko led.
Rekao je: „Ti, dođi ovamo.
Moramo razgovarati.”
Tada nisam znao ništa o zakonu ulice.
Ali poslije sam saznao da je to bila ruska mafija.
Ne znam što znate o ruskim mafijašima,
ali oni su ubili Denzela u Danu obuke.
Producenti su znali o kome je riječ.
Rekli su: „Dave, ne idi.”
Rekao sam: „Jebite se.”
Ušetao sam se u kuhinju, a vrata su se zatvorila iza mene.
Bilo je mračno kao u jebenom rogu. Znao sam.
Nisam glup. Znao sam da je situacija loša.
Ali morate razumjeti
da sam vjerovao u to što sam radio i bolio me kurac.
Nastavio sam psovati te pizdune.
Rekao sam da su mi uništili život.
A onaj stari nije mogao vjerovati koliko sam ih izvrijeđao.
Čim sam zastao da udahnem, prekinuo me.
Rekao je: „Čuj, mali.
Lagali su ti.
Dogovorili smo se.
Ali tvoji prijatelji mi nisu platili.”
Kad je to izgovorio, shvatio sam da sam zatvoren u kuhinji.
Shvatio sam da govori istinu, što je značilo da sam u krivu.
A kad sam shvatio da sam pogriješio,
prvi sam se put uplašio.
Znate, zanimljivo je kad vjerujete da ste sto posto u pravu.
Taj vas osjećaj može opiti.
Zato su gejevi tako zli.
Ali nisam ustuknuo.
Ponosili biste se mnome.
Uplašio sam se, no nisam ustuknuo.
Rekao sam: „Ako je tako, moram vam se ispričati, gospodine.
Ali neovisno o razlogu zbog kojeg se glazba čula,
život mi je upropašten.”
Stari me pogledao sa suosjećanjem u očima.
Prišao mi je i nježno mi položio dlan na obraz.
Što je, moram priznati, veoma ponižavajuće.
Stajao sam ondje dok mi je držao dlan na obrazu…
Rekao mi je: „Pravi si muškarac.”
I potapšao me po obrazu.
Jako nježno.
U tom trenutku vrata su se otvorila.
Svjetlo iz uličice ispunilo je kuhinju
i ja sam izašao živ.
Preživio sam.
U tom trenutku
naučio sam jednu od najvažnijih lekcija.
Podijelit ću je s vama.
Ona glasi ovako.
U bilo kojoj situaciji u životu
najjači san u toj situaciji okrenut će je u korist svog sanjara.
A ja sam vrlo moćan sanjar.
Tako je, ne lažem.
Sanjao sam ovu večer
kad sam imao 14 godina.
A danas je, s 50 godina, proživljavam.
Moji su snovi vrlo moćni.
Danas sam se šetao Washingtonom.
Nekoć sam bio siromašan.
A danas su mi ljudi cijeli dan dovikivali: „Bok, Dave.”
Kao da me osobno poznaju. A ja sam imao osjećaj da poznajem njih.
I rekao sam sebi: „Bože, Dave, kako je ovo moćan san.”
Ali katkad…
Katkad… se osjećam obično.
Osjećam se kao ja.
Popušit ću džoint, otići u noćni klub i biti sramežljiv.
Ali ondje ću ugledati tipa za kojeg nitko nije čuo.
Taj je tip radio cijeli tjedan da se opusti uz bocu
i konobarica mu donosi Moët s prskalicama.
Zamišljam da je Perzijanac.
Pleše čudan perzijski ples.
Oko njega je šest kuja jer ima hrpu cuge.
Sve viču: „To, Cena!”
A ja pomislim: „Moj Bože.
Pa ja sam u njegovom snu.”
Mogu zamisliti kako ga prijatelj pita: „Kako je bilo u klubu?”
„Bilo je prejebeno. Naručio sam bocu.
Dave Chappelle me gledao i pitao se: ‘Tko je taj tip?’”
To je ključ života.
Morate biti dovoljno mudri da znate kada živite svoj san.
I morate biti dovoljno ponizni kad se nalazite u nečijem snu.
Zato…
Zato ne mogu zauzeti stranu ni Willa Smitha ni Chrisa Rocka.
Za vas su oni slavne osobe,
ali za mene su kolege sanjari.
Ne mogu izabrati između njih dvojice jer se vidim u obojici.
Ja sam Will Smith.
Ja sam čovjek kojemu je prekipjelo
i koji će ošamariti sljedeću osobu
koja me uvrijedi ili uvrijedi nekoga meni dragog.
Ja sam i Chris Rock.
Ja sam čovjek kojeg mogu ošamariti pred cijelim svijetom
i koji može ostati smiren kako ne bi uzrokovao još veće sranje.
To je… ono… što muškarci rade.
Muškarci stvaraju granice.
Drže se granica.
I iskušavaju ih.
A nitko ne iskušava granice
kao transmuškarci.
Kad sretnem kolegu sanjara, odam mu duboko poštovanje,
čak i ako ne kužim njegov san.
Znam prepoznati sanjara.
Upoznao sam mnogo moćnih sanjara u svom životu.
Ali nitko nije moćniji
od tipa koji se zove
Lil Nas X.
Upoznao sam ga na zabavi. Nisam imao pojma tko je.
Ali čim se pojavio, znao sam da sam u njegovom snu.
Zabava je bila puna sanjara.
Svi su bili slavni.
Ali kad se on pojavio,
izgledao je kao C-3PO. Sjajio je.
Svi su govorili: „Moj Bože, evo ga. Lil Nas X!”
Iz nekog razloga
prišao je baš meni od svih tih sanjara.
Rekao je: „Pokušao sam te dobiti za svoj spot.”
Nisam imao pojma o čemu govori. Rekao sam: „Što?
Koji spot?”
Samo me pogledao…
„Znaš koji spot.” I otišao.
Dok sam gledao kako odlazi, pomislio sam: „Čovječe…
Taj tip sanja jako moćan san.”
Znate na što me podsjetio?
Na osnovnu školu.
Uvijek bi nas pitali što želimo biti.
„Timmy, što želiš biti kad odrasteš?”
Timmy je znao.
Ustao bi i rekao: „Želim biti vatrogasac.”
Učiteljica bi rekla: „Timmy, to je divan san.”
Ali Timmy nije tako mislio.
Rekao je da želi biti vatrogasac
jer ga privlači vatra.
S navršenih 14 godina već je pravi piroman
koji barata kerozinom i šibicama kao jebeni stručnjak.
Jednog se dana s prijateljima zajebava i pali uokolo
i spali skladište.
Ne zna da je unutra 13 migranata
iz Salvadora.
Ne mogu izaći odande i izgore.
Tragedija, zar ne?
Ma, slučajno.
Ima samo 14 godina. Ali je crnac.
Pa mu sude kao odraslome.
I Timmy završi u zatvoru do kraja života.
San odbijen.
„A ti, Billy?
Billy, što želiš biti kad odrasteš?”
Billy ustane i kaže:
„Želim biti predsjednik SAD-a.”
Učiteljica kaže: „Moj Bože, Billy.
To je predivan san.”
Billy to stvarno misli.
Učini sve kako treba.
Postane odličan učenik i uđe u učeničko vijeće.
Ide na izvannastavne aktivnosti
poput zbora radi životopisa.
Postat će predsjednik.
Ali u trećem razredu sve sjebe.
Napumpa curu sa 16 godina
i mora se ispisati iz škole i zaposliti.
Srećom, obližnji Walmart traži ljude.
S 20 godina
postane pomoćnik upravitelja u Walmartu.
Najmlađi u okrugu.
Kaže sebi: „Izdržim li još četiri godine,
mogao bih postati upravitelj.
A ako izdržim još šest godina nakon toga,
mogu postati regionalni upravitelj
i ispod sebe imati čak tri poslovnice.”
Sposoban je sagledati širu sliku. Zna kamo to vodi.
I stoga se ubije.
„A ti?
Što ti želiš biti kad odrasteš?”
„Ne želim reći.
Druga će mi se djeca rugati.”
„Koga briga ako se rugaju?
To je tvoj san.
Budi njegov gospodar i ostvarit će se.
Kaži glasno i ponosno.
Što želiš biti kad odrasteš,
Lil Nas X?”
Stao je ispred cijelog razreda i rekao:
„Želim biti najgej crnjo u povijesti.
Želim snimiti spot
u kojem se spuštam u pakao na šipci za erotski ples
i pušim kitu vragu, a koji će se emitirati u 10 h
kad su djeca budna i mogu ga vidjeti.”
Šokantno je da se samo taj san ostvario.
Zato sam ovdje.
Večeras.
U gradu u kojem sam izgradio snove koje danas živim.
Jer vam želim reći da su se ostvarili.
Hvala vam što ste od mene učinili čovjeka kakav sam danas.
Da, živim vrlo moćan san.
Svaki put kad dođem u ovaj grad i stanem pred vas,
shvatim: „Moj Bože, pa ovo uopće nije moj san.
Nego vaš. I čast mi je što sam u njemu.”
Puno hvala, Washingtone.
Vidimo se sljedeći put.
KAO I UVIJEK ELAINE
Prijevod titlova: Ivan Fremec
Ovo je zaštićeno crvenom, crnom i zelenom bojom
na raskrižju s ključem.