Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Am adus marfa. Îmi vreau banii.
Mamă Maya, vă rog să mă iertaţi.
Deschide geanta.
Panzani.
- L-ai văzut pe... ? - Ai fost la izvor ?
Da. Am adus apă.
Unt ?
Este.
Brânză ?
Avem.
Începem.
Dragilor, vă rugăm să ne iertaţi pentru întârziere,
dar astăzi este o zi foarte, foarte specială pentru noi.
Mama Maya s-a întors în bucătărie.
Pentru ce ? Pentru a găti Ursul de Mămăligă !
Avem şi un invitat special.
Pe domnul Poenaru, care şi-a rezervat acest moment unic acum 11 luni.
Domnu' Clau, se ţine tombola şi anul ăsta ?
Da. Aşa după cum ştiţi, Ursul de Mămăligă se plăteşte, dar se şi împarte.
Astfel că, ce-i va rămâne dlui Poenaru va ajunge, după tragerea la sorţi,
la cel mai norocos dintre dv.
Eu vă doresc succes !
Mulţumim !
Ai obosit, Mariusică ?
Ai obosit, Mariusică.
Ce s-a-ntâmplat, şefu' ? De ce-am oprit ?
Ai luat-o pe calea greşită. Ai greşit drumul.
Mariusică...
Şefu', vă rog să mă iertaţi. Am condus toată noaptea.
Unele lucruri costă bani, altele costă timp.
Dar alea care contează cu-adevărat costă şi bani, şi timp.
Adică mămăliga ?
Ursul de Mămăligă de la Mama Maya nu este o mâncare.
Este o idee.
Hai, dă-i drumul !
Pentru că nu e doar un preparat,
e un secret pe care nu-l poate otrăvi nimeni.
Şi nu poate să-l înlocuiască nimeni.
Nu e mâncare.
E Mama Maya.
- Domnule Poenaru. - Domnule Clau.
Ursul vă aşteaptă.
- Nu cum îl aştept eu. - După dumneavoastră.
Vă rog.
Mariusică !
Sunteţi pregătit ?
De 11 luni şi 6 zile.
Eşti sigură ?
M-am bâlbâit ?
- Vă rog. - Ce înseamnă asta ?
Ce înseamnă asta ?
Ce-i asta ?
Mama Maya ?
Dar... ce s-a-ntâmplat ?
Aţi întârziat.
Zece minute...
Mai e un loc liber în septembrie anul viitor. Rezervăm ?
- Mama Maya. - Deci nu rezervăm.
La revedere.
Mariusică.
Domnule !
S-a terminat cu şoferia pentru tine !
Eşti concediat !
Ce facem, mamă ?
Îl tăiem pe din două şi jumătate dăm la tombolă.
Şi cealaltă jumătate ?
Iartă-mă.
La sală.
S-a consemnat alături de martori
înjumătăţirea Ursului de Mămăligă la ora 11:20.
Dar unde-i Ursul de Mămăligă ?
Păi, n-au luat jumătate ?
Păi, şi cealaltă jumătate ?
Poate... fix pe-aia au luat-o.
Ce avem aici ?
Fasole cu afumătură. Pâine şi...
Şi ciorbă. Ciorbă, domnu' Clau.
Nimic altceva ?
- Nu. - Nu.
Păi, ce facem ?
Punem murătură Mama Maya la meniul zilei ?
Hai.
Bună ziua.
Fasolea cu afumătură.
Închide ochii.
- Deschide-i. - Uau !
Nu-mi vine să cred !
Ducu !
- Marina ! - Ducu !
Ce-i faci ?
Păi, îl ustură.
Dacă atât îl duce capul, lasă-l să sufere.
- Mamă, ce Dumnezeu ? - Gura !
- Buni, mă ustură. - Şi pe mine mă ustură.
- Ţi-ai trădat familia. - Dar i-am dat numai să guste.
- Cui ? - Lui Marina.
- Şi cine-i Marina ? - Cea din neamul lui Caparco.
- Şi cine sunt Caparco ? - Duşmanii noştri de moarte.
- Care ce vor ei ? - Să ne fure reţeta şi să dăm faliment.
Deci ştii ce-ai făcut.
Hai, hai !
Micuţă, micuţă.
Ia. Gustă.
Lapte, zahăr, unt, făină, ouă, lămâie.
- Şi... ? - Vanilie.
Vai ! Adică, deci ?
Albă-ca-zăpada !
Bravo ! Bravo, iubita mea !
Caparco !
Marina, ce-i cu... ?
Măi, stai că-mi murdăreşti caşmiru'. Hai, du-te, du-te la maică-ta.
Ce-ai păţit, iubire ? Eşti fără inimă. Vino-aici.
- Păi, caşmiru' ? - Ce-ai păţit ?
- Mi-e rău. - Cine ?
Ursul de Mămăligă.
Marina !
Vino imediat aici !
Singură !
Eşti sigură că Ursul de Mămăligă era de la Mama Maya ?
Da.
Ingrediente !
Parcă aş fi mâncat un curcubeu.
Oceania !
Vino imediat aici !
Te-mbraci frumos şi te duci acum să te joci cu Ducu.
După aia îi spui că ţi-e foame.
Ăsta este momentul pentru care te-am antrenat.
S-a gătit Ursul de Mămăligă.
Dispari !
Dar, buni...
Eşti o ruşine pentru familia noastră.
Vrei doar să mă faci să sufăr ?
Vrei să te duci după mă-ta ? Să ne laşi cum ne-a lăsat ea ?
- Nu, buni. Vreau să stau cu voi. - Atunci ce vrei, să mor ?
Nu, buni, nu vreau să te omor.
Atunci, nu mă omorî !
Nu te omor, buni.
- Dacă te mai văd... - Cu cineva...
- Din neamu' lui Maya... - Din neamu' lui Caparco...
- Ai să mă omori, Marina. - Şi asta înseamnă că tu m-ai omorât !
Dispari !
Vii ?
Să-i pice cu tronc lui nepotu-meu fix nepoata lui Caparco ?
Asta nu e întâmplare.
Mamă, dar sunt copii. Se întâmplă.
În bucătărie nu există întâmplări.
"Dragă Marina, îmi pare rău că am plecat aşa de la întâlnirea noastră.
Te rog să-l ierţi pe tăticul. Sigur era nervos din cauza lui buni.
Dragă Marina, sunt supărat.
Am găsit ultima scrisoare pe care ţi-am trimis-o
fix în copacul din faţa casei.
Nu am aruncat suficient de tare. Te rog să nu-ţi pierzi răbdarea.
Mă voi antrena şi voi deveni forţos, şi tu aşteaptă-mă. Revin.
Dragă Marina, azi am încercat să arunc scrisoarea şi mai departe,
dar s-a dus doar câţiva copaci mai încolo.
Mi-aş dori să nu mai existe gust şi oamenii să nu mai aibă limbă.
Dacă nu ar exista gust,
n-ar mai fi nici război între familiile noastre,
iar noi am fi fost acum împreună.
Dragă Marina, am avut un mega coşmar.
Am visat că scrisorile mele au ajuns în mâinile unui răufăcător.
Îţi promit că voi lupta toată viaţa ca să te mai văd măcar o dată
cum mănânci Ursul de Mămăligă şi că luminezi pădurea cu zâmbetul tău.
Pe curând."
- Şi murăturile ? - Care murături ?
Mulţi ani trăiască ! Mulţi ani trăiască !
La mulţi ani !
I-a plăcut.
Mama Maya să trăiască ! Mama Maya să trăiască !
La mulţi ani !
Vă invităm să suflaţi.
Cum e, îţi place surpriza ? Ia uite-aici !
Direct de la fermele Caparco.
N-am nimerit transportul cu murături, dar... te rog frumos să guşti.
Aveam pontu' că vine TIR-ul cu murături, dar am nimerit dubiţa cu legume.
Ce-ai păţit, doamnă ?
Ce, nu e bine că le-am luat ?
Morcovii bio ?
Mamă !
Merge.
A absolvit facultatea de chimie la Bucureşti.
A studiat nutriţie cu profesorul Karl Kimch în Germania,
apoi s-a întors la Deva pentru a realiza
ceea ce el însuşi o numeşte o alternativă pentru întreaga industrie culinară.
O pastilă. Mai exact, pastila F-ALT, Food Alternative.
O alternativă pentru mâncare.
Vorbim astăzi la "Deva Ta" cu Radu Munteanu,
sau Ducu, cum preferă el să i se spună.
Mulţumim că ai acceptat acest interviu alături de noi.
Sărut mâna şi vă mulţumesc pentru invitaţie.
Am o singură completare. Nu am lucrat singur. Am o colegă.
Mihaela Micu, medic generalist.
Ea e responsabilă de tot ce înseamnă
impact asupra sistemului nostru digestiv şi nervos al pastilei F-ALT.
Bine.
Cum a reuşit nepotul Mamei Maya să creeze o asemenea pastilă revoluţionară ?
Nu văd ce relevanţă are, ce importanţă are din ce familie provin eu.
Eu fac aici ceva revoluţionar.
Închide. Închide camera.
Ascultă-mă. Eu îmi cer scuze.
Am un job de rahat şi producătorul îmi scrie toate întrebările astea.
Da, înţeleg, numai că...
Nu-ţi face griji. În timp, am învăţat o şmecherie.
El mă pune să fac toate aceste interviuri explozive, eu le fac, i le-arăt
apoi, tai totul la montaj.
Adică, forma finală rămâne aia pe care o vreau eu.
- OK, dar nu mă simt confortabil să... - Te înţeleg.
Deci, nici eu nu mă simt deloc confortabil,
dar îmi doresc atât de mult să fac acest interviu cu tine.
- Mulţumesc. - M-a inspirat atât de tare povestea ta !
La 16 ani ai avut curaj să pleci de-acasă,
să spui familiei că tu eşti diferit.
Practic, ai făcut tot ce nu am eu curaj să fac cu şeful meu.
Uite cum facem. Îmi dai picanteriile şi-apoi vorbim...
doar despre cum pastila ta înlocuieşte toate mesele.
Da, mai ales că are şi toţi nutrienţii necesari unei alimentaţii sănătoase.
Exact. Distruge pofta de mâncare, pofta de dulce...
E ceva revoluţionar ce faci tu !
Da, mai ales că-n America e foarte la modă curentul acesta.
Păi, şi nu merită să faci şi tu un mic compromis,
să afle toată lumea despre tine ?
- Ba da. - Reluăm filmarea ?
- Da ! - Hai, te rog ! Colegu' ! Reluăm.
Să trăieşti, nea Gigeti !
Ce faci, Ducule ? Ţi-ai luat maşină ?
- Mi-am luat, mi-am luat. - Păi, şi cum merge ?
La cât s-a scumpit benzina, mai mult împinsă.
Voiam să-ţi mulţumesc pentru interviu.
Da, m-am simţit foarte bine.
A fost ca o terapie.
Da.
Mersi.
Pa.
Scuze.
Nu-i nimic. O cupă de vanilie şi una de căpşuni.
- Poftim ? ! - Du-te să-mi iei.
Nu !
- De ce ? - Pentru că nu e vina mea.
Ţi-ai cerut scuze.
Păi, da, mi-am cerut scuze din bun simţ, dar nu-i vina mea.
Ţi-ai cerut scuze, înseamnă că eşti vinovat.
Măi fetiţo, eu mi-am cerut scuze din bun simţ.
Tu mergeai pe partea greşită. Învaţă să mergi pe stradă, şi gata.
OK. Detergentul e mai scump, să ştii.
Tata ? !
Dar ai dat, nu glumă !
Dar la ochi ce-ai păţit ?
Ai căzut cu el în sticlă ?
Mă-ta mare.
- A-nceput să te lovească ? ! - De când ai plecat de-acasă...
Păi, şi n-ai apelat la nimeni ?
- La cine ? - Cum la cine, la poliţie.
Să le zic că mă bate mama ?
- Ieri a fost ziua ei. - Să-ţi trăiască !
N-ai venit şi e foarte supărată.
Aşa că, eu m-am gândit...
Uite, şi ăsta, să-i iei un cadou ca lumea. Ceva... vezi tu. Vezi tu ce.
- "Iartă-mă, buni. La mulţi ani !" - Da.
Am scris eu asta ?
- Nu-i scrisul tău ? - Nu.
- Hai, mă, că-i scrisul tău. - Nu.
N-ai vrea să fie scrisul tău ?
- Ba da. - Da ?
Nu.
Bine, treaba ta.
Eu te-nvăţ părinteşte.
Eşti sânge din sângele ei, e bunica ta, mâine, poimâine moare,
şi-o să-ţi pară rău că nu aţi apucat să vă-mpăcaţi.
De-abia aştept momentul.
Să vă-mpăcaţi ?
Ce ? Iar n-ai bani ?
Dar ce-ai făcut cu toţi banii pe care ţi i-am trimis ?
Cum tată, ce-am făcut ? Am făcut cercetare.
Uite, aici am tot ce-mi trebuie.
De ce nu poţi să te droghezi şi tu ca toţi ceilalţi copii normali ?
Tată, nu glumi. Dacă am bani, cu pastila asta pot să schimb lumea.
"Dacă am bani." Deci mai trebuie, nu ?
Toate costă: testare, cercetare...
Plus că e un simplu împrumut. Dacă vrei, te fac partener.
Da, sigur...
Partenere...
Credeai că n-o să ne mai întâlnim niciodată.
- Ce vrei ? - Ai avut dreptate.
Detergentul e mai scump. Hai să-l plăteşti.
Mami !
Aşa ! Strig-o pe mami să vadă ce pramatie a crescut !
- Mami ! - Ada ?
Ce-i asta ? Eşti OK ?
Să ştiţi că eu n-am făc... n-am atins-o... n-am...
Şi, în afară de agresat copii, cu ce te mai ocupi ?
Marina, pe cuvântul meu, nu i-am făcut nimic.
Stai liniştit, că ştiu şi eu ce-am acasă. E fix taică-său.
Face orice să obţină ce vrea.
Şi tu ? Ce-ai mai făcut ?
De unde să-ncep ? M-am măritat, am făcut un copil,
am distrus-o psihic, conform tradiţiei familiei mele...
Nu glumesc. Mergem la terapie amândouă.
Aşa. Am deschis restaurantul la care am visat toată viaţa...
- Şi acum divorţez. - Super !
Mersi.
Nu de divorţ zic, de restaurant, îţi dai seama.
Nu, că aia-i partea super. L-am prins cu ospătarul.
În fine, mă oftic şi că i-am plătit salariul amantului
şi-acum plătesc un psiholog să-mi explice toată situaţia asta.
Înţeleg.
Şi acum ?
Şi-acum, ori îi dau jumătate din afacere, ori rămân fără restaurant.
- Mi-ar plăcea să-l văd. - Ce ?
Restaurantul, îţi dai seama.
Murătura Anului. Am uitat că-i astăzi.
- Mă-ta mare. - Mă-ta mare !
Marina, îmi pare bine că ne-am văzut.
Eu, în condiţiile astea, trebuie neapărat să plec.
- Eu sunt în tură, nu pot să plec. - Asta e. Scapă cine poate.
- Hai, scoate-mă de-aici ! - N-am nicio soluţie.
Ajutor ! Nu mai respiră !
Oameni buni, nu mai respiră ! E doar un copil ! Ajutor !
Adică, respiră, dar mai greu aşa...
Şi are ceva la cap.
Febră, boule. Trebuia să am doar febră. Ţi-am zis că-i prea mult cu leşinatul.
Are febră la cap.
Marina...
Vrei liber ?
Şi de ce ne sperii clienţii ?
Că nu mai am zile libere.
Atunci du-te acasă şi vindecă-ţi copila de febră la cap.
Mă dai afară ?
Cam cât rahat ai mâncat tu să prinzi un şef aşa, ca mine ?
Frumoasă, deşteaptă şi empatică ?
Nu, mamă divorţată cu cont pe Tinder.
- De-acolo l-ai pescuit ? - Nu. E un prieten din copilărie.
Hai, fugi de-aici !
Bună ziua şi bine aţi venit !
Ne aflăm la cea de-a 35-a ediţie a festivalului Murătura Anului !
Din cei 50 de concurenţi, au rămas doar doi,
însă cu scoruri perfect egale.
Pentru asta, invit în scenă cele două familii rămase în joc
pentru un ultim salut prietenesc.
Aplauze, vă rog !
Hai, mamă. Hai, mămişor. Hai.
- Domnule Clau. - Domnule Duiliu.
- Fie ca cel mai bun să câştige ! - Să câştige !
- Mamă ! Mamă ! - Vă rog din suflet !
- Dar se poate aşa ceva ? - Măi, explodează oxigenul !
Să lăsăm juriul să delibereze, domnilor !
Şi... puţină tensiune, vă rog !
Mai tare !
Premiul întâi, Murătura Anului,
doamna Maya Munteanu, sau aşa cum o ştim cu toţii, Mama Maya !
Familia Caparco se pare că şi anul acesta totuşi rămâne pe locul doi.
Locul doi !
Locul doi ! Locul doi ! Caparco !
Caparco !
Aplauze !
Vă mulţumim pentru prezenţă
şi îi mulţumim şi partenerului nostru, brutăria Mercurian !
Aşa că, distracţie plăcută în continuare !
Ăsta e.
- Gata. Hai să mergem. - Stai aşa un pic.
Scuze.
Vreau să-l văd ca lumea.
Nu putem să intrăm ?
N-avem voie până nu se termină partajul.
Şi oricum...
- Ce să vezi ? - Vreau s-o văd pe Marina.
- Nu sunt munca mea. - Hai !
Mă, eşti nebun ? Nu, n-avem voie înăuntru.
- Nu ! - Ba da !
- Marina. - Nu.
- Hai, mă, Ducule... - Haide !
Te întreb: ce stă între tine şi visul tău ?
- Insomnia. - Adică realitatea.
Nu, adică restaurantul ăsta mi-a mâncat şi zilele, şi nopţile.
Ştii ce m-a fascinat întotdeauna ?
Nu, dar am impresia că o să-mi spui.
Situaţiile alea în care vezi un om sărac-lipit...
Aşa...
...care trăieşte cu minim pe economie şi care face tot posibilul
să obţină zeci, sute de mii de euro pentru operaţia cuiva drag.
Şi reuşeşte !
Şi nu zic de Teledon sau UNICEF, nu. Pur şi simplu reuşeşte.
Fiindcă îşi dă seama că în viaţa lui există un moment
când banii nu sunt greu de obţinut atunci când ceva te arde.
Dar tu ai văzut cazurile alea când omul scapă de boală
şi moare de datorii ?
Da, dar hai s-ajungem mai întâi acolo, la datorii, şi pe urmă vedem.
Tu vorbeşti de parcă ai umbla cu banii de care am eu nevoie în portofel.
Îmi cer scuze.
Voiam doar să te încurajez.
Mersi, dar pentru asta s-a inventat YouTube şi speakerii motivaţionali.
Hai, că şi tu eşti okay. Măcar n-ai reclame.
Ăsta n-are bani de o îngheţată, şi vorbeşte de afaceri.
Hai, mă, Ada mă...
Aşa e.
- Vanilie şi... ? - Căpşuni.
Hai la îngheţată.
Hai !
I-am bătut iar.
Mama, începe emisiunea. Vrei să ne uităm ?
Hai, te rog. Hai, mamă.
Dacă nu ne bucurăm pentru lucruri de-astea simple şi frumoase,
atunci pentru ce mai muncim atâta ?
Hai, te rog !
Murătura Anului !
Doamna Maya Munteanu, sau aşa cum o ştim cu toţii, Mama Maya !
Dar în familia Munteanu lucrurile nu sunt deloc roze.
Colega noastră Laura Dima a stat de vorbă cu Ducu, nepotul Mamei Maya,
şi a aflat câteva lucruri cel puţin interesante.
Vreau să salvez lumea din sclavia gustului,
iar numele Mama Maya să moară odată cu mine.
Dacă ar fi să o descrii pe Mama Maya într-un singur cuvânt, care ar fi acela ?
O murătură.
Nu. O murătură singură într-un mare borcan.
Hai, dom'le, nici el nu crede ce spune. O fi fost obosit, o fi...
Avocatul Petrescu ? De ce să-l chem ?
Bine, îl sun acum.
- Sărut mâna ! - Bună ziua !
Una cu căpşuni...
şi una cu vanilie şi căpşuni, nu ?
Haideţi, doamnă ! De juma' de oră aştept.
- Ne cerem scuze. - Dar nu se face.
- Se rezolvă. - Imediat.
Suntem în continuare în regim de breaking news.
Am aflat ce s-a întâmplat cu cotaţia
pe bursa lanţului de restaurante Mama Maya.
Conform surselor noastre,
mogula a decis să doneze întreaga avere unui adăpost de câini.
Nu, nu se poate ! Ce ?
Staţi puţin. Andrei ! Ioana ! Staţi un pic !
Conform surselor noastre, mogula a decis să...
Ce ai ? Eşti OK ?
Da.
- Du-te. - Sigur ?
- Du-te ! - Scuze, dar nu ştiu ce-a apucat-o...
...se vor închide de săptămâna viitoare.
El este Alfred. Alfred are jucăriile lui.
Dar acesta nu este un mesaj pentru Alfred.
Ci pentru câinii de pază, câini deşteptători.
Lor le spunem, "Vă mulţumim".
Şi le oferim Thank Q Standard.
Acum şi Thank Q Plus, cu complex de proteine şi vitamine.
Nu, nu, nu. Vă rog, vă rog... Nu e nicio problemă.
Vă rog...
Nu, nu ! Te rog !
După supă şi friptură, de la noi, o prăjitură !
Pentru domni sau domnişoara, pastramă, pasta, aripioara...
Cocorici aici, făcuţi rapid şi sănătos.
Fiert sau la grătar... Coco-pastramă flambată.
Mamă... nu ţi-am cerut niciodată mai mult decât mi-ai dat.
Eu, în afară de asta, în viaţă nu ştiu să fac altceva.
Şi, adevărul e că, la vârsta mea, nimeni nu mă mai angajează.
Mi-am pus deoparte de-un mic restaurant.
Te rog, lasă-mi mie reţeta Ursului de Mămăligă.
Te rog.
Stai. Atât ?
Păi, măi, mamă, dar asta e... Adică e...
Bine, iartă-mă. Dacă tu zici...
Ia uite-o ! La mulţi ani, buni !
- Poftim ! - Ducu.
Ce ? O floare nu e de ajuns ? Voiai un cadou mai scump, nu ?
- Mă, tată... Iartă-l, mamă. - Un cadou se face din suflet.
- Numai că tu nu ştii ce-i ăla. - Mă, tăticule...
- Vrei să mă omori ? - Vreau să nu fi existat.
Ce faci, mă, tăticule, cu atâtea pahare ?
- Las' să fie. - Păi, să fie pentru cine ?
Eu nu beau, tu nu bei, lui bunica nu e sete...
Lasă. N-ai de unde să ştii cine vine şi câţi vin.
Nu mai e apă. Te duci la izvor să umpli găleţile astea ?
Păi, de ce nu iei din casă ?
Pentru că nu mai curge.
Nimic nu mai funcţionează în casa asta. Te duci sau nu ?
Hai, că şi eu tot de-acolo am luat.
Mamă, mamă...
Cum stai tu singurică aici ?
Dar nu eşti singură, mamă. Nu asta am vrut să zic. Sunt cu tine.
Şi să ştii că e şi Ducu.
Toţi trei, aşa cum am fost odată.
Uite, mamă.
Îi pare rău, să ştii.
Să-ţi fie somnul lin, mămucă.
Şi ?
Cum de-ai venit ?
N-a murit şi bunică-ta ?
Ba da.
Pe ea am văzut-o. Acum am venit să mă bucur şi de-a ta.
- Băi, Marina, ai înnebunit ? - Îmi pare rău.
Uite, am adus o lumânare.
Ce fac cu ea ?
La cum arată, îţi pui un pahar de vin şi umpli cada.
- Îmi cer scuze, n-am găsit altceva. - Stai liniştită.
În locul în care ajunge ea, e destul foc. O lumânare e bonus.
Auzi ?
Au venit oamenii.
Te plânge lumea afară.
Ce frumos. Parcă râd.
Dar plâng.
Să trăieşti !
Crezi că e OK să glumim aşa ?
- Mă, nu cred. - Nu.
Adică...
Cred că ar trebui să spunem lucruri frumoase despre ea.
Corect.
Te rog.
Şi totuşi, cu asta ce fac ?
Mi-o dai mie şi o duc.
Poftim. Condoleanţe.
Nu.
Eu pe dreapta, că-s dreptaci, şi tu pe stânga...
ca în Anglia.
Miroşi a slană arsă.
S-a ars mâncarea.
Unde-i tata ?
Tata ?
Tăticule, eşti bine ? M-auzi ?
Uite-aşa aş vrea să mor ! Cu sparanghel lângă mine !
Sigur nu vrei să te duci şi tu ?
- M-aş duce, dar... - Ce ?
- E o vorbă, o prostie... - Care ?
Se zice că, dacă laşi mortul singur...
- Aşa... - ...se întoarce din drum.
- Şi-atunci, ce cauţi aici ? - E o prostie, nu ?
Da. Dar în cazul ei, e mai bine să fim siguri.
De-aia zic.
Mi-e foame.
Îmi pare rău.
În bucătărie avem numai preparate flambate.
Chiar. La înmormântarea Mamei Maya nu e nimic de mâncare.
- Ironic, nu ? - Mda.
Uite, dacă vrei, am astea. Conţin toţi nutrienţii necesari...
Nu ! Nu-mi spune că eşti din ăla.
De care ?
Food alternative... cu mâncarea... cu sclavi...
Cum să fiu ? Le ţin şi eu aşa, pentru job,
pentru situaţii de-astea când moare cineva,
când ia foc mâncarea.
Nu sunt. Cum să... ? Nu.
Tu cu ce te ocupi ?
Eu ?
Bucătar.
Normal.
- Normal. Ce altceva... - ...puteai să faci şi tu ?
Mergem totuşi la bucătărie ?
Hai, că nu pleacă niciunde.
Nu cred !
- Urs de Mămăligă ! - Pe bune ?
Am o idee.
Sigur nu vine taică-tău să mi-l smulgă din mână ?
Nu ! Stai liniştită. Câteva zile suntem în siguranţă.
Bogdaproste.
Ce-or face oare babele noastre acum ?
Nu ştiu.
Cred că se bat pentru Murătura Veşnică.
Uite, eu, pentru aşa ceva, m-aş lupta să deschid restaurantul,
şi nu ştiu... m-aş mărita cu bucătarul care l-a făcut.
- Chiar. Cine l-a făcut ? - Eu. Mă ceri ?
Hai, mă, mă laşi ! Ţi-a dat ţie Mama Maya reţeta...
Marina, o ştiu pe de rost.
Am copilărit sub masa pe care gătea ea. Pe bune.
Fii atent.
Ce-ai zice dacă m-aş împrumuta să cumpăr tot restaurantul
şi aş redeschide cu tine bucătar ?
Aş zice...
Când încep ?
Dar...
Dar ?
E o relaţie strict profesională.
Ducu...
Tu m-ai ajutat să-mi aduc aminte cine sunt şi...
care-i visul meu.
Şi-ţi sunt foarte recunoscătoare pentru asta.
Şi mi-ar plăcea foarte tare să te am alături.
Şi să spargem odată râca asta dintre familiile noastre.
Dar nu vreau s-amestec lucrurile.
Ce zici ?
Sau...
Ducu ?
Ducu !
Strict profesional.
Acuma, singura problemă rămâne de unde spanac fac eu rost de-atâţia bani ?
Ei... Caşcaval se găseşte.
Super.
Bună ziua.
- V-ajut cu ceva ? - Numai o secundă.
Să ştiţi c-avem produse foarte bune la reducere.
Sunt cele cu etichetă galbenă.
Mulţumesc frumos.
În afară de şniţele şi cartofi, mai aveţi ceva gătit ?
Da, avem. Salate, ciorbe, de toate.
- În capătul vitrinei. - Mulţumesc frumos.
Cu plăcere.
Uite-aici.
Nu cred !
O să-mi lipseşti.
Stai liniştită. De unde crezi că fac aprovizionarea ?
- Să laşi ecusonul. - Pune-l în ramă !
- Domnule, e foarte frumos. - Da.
Dar, totuşi, vă întreb, să nu vă supăraţi, de ce în preţul ăsta ?
Domnule, eu vreau să plec în Italia. Am băiatul de 15 ani dus acolo.
Am şi o nepoţică de 3 ani. Am văzut-o o singură dată.
Pozele pe care mi le trimit ei... apă de ploaie.
Dar dacă am înţeles bine, în preţul ăsta intră tot,
utilaje de bucătărie...
Domnule, eu ţi-l dau la cheie.
- Nu te-am convins ? - Ba da, dar...
Hai să mai vezi. Hai.
- Am făcut rost de jumătate din sumă. - Uau ! Super ! Bravo !
Aş vrea să-ţi mai zic, să te-ntreb, nu-ţi cer, da ? Doar te-ntreb.
Da. Momentan nu faci nici una, nici alta, dar... continuă.
Oare ştii nişte oameni potenţi financiar
care ar vrea să investească în restaurant ?
Oameni potenţi financiar nu cunosc, dar cred că am o soluţie.
În momentul ăsta, aş sări pe tine. Strict profesional.
Strict profesional te-ntreb: de ce n-o faci dacă o gândeşti ?
Bine. Păi, eu am plecat. Pa !
Domnule...
E fantastic.
Ce să zic ? E... Numai un moment.
Scuze.
Da.
Tata, am o veste mare.
- Şi eu. - Zi tu primul.
- Zi tu. - Am găsit un investitor pentru pastilă.
Mai am nevoie doar de bani de cercetare ca să-i arăt că e totul bine.
De-aia m-ai sunat.
N-o lua chiar aşa. E vorba doar de un împrumut.
- Ţi-i dau înapoi dublu. - Şi de cât e nevoie ?
Bine.
Mă gândesc şi te sun.
- E totul în regulă ? - Da...
Batem palma.
Dar...
Mă gândeam, n-aţi mai putea să-l mai ţineţi vreo două săptămâni ?
Gata, am rezolvat cu cealaltă jumătate.
- Nu pot să cred ! - Ba să crezi !
- Glumeşti ! - Ia zi, când începem ?
În maxim o săptămână suntem gata de deschidere.
- Tre' să fug. Vorbim. - Pa !
Mulţumesc.
Mihaela, avem o mare problemă.
Cu pastilele, da.
Da, e nasol, e foarte nasol.
Eu acuma mă duc spre casă. Dacă poţi să vii la mine...
- Uau ! Extraordinar ! - Ce-i aşa tare ?
Papilele tale gustative sunt practic rase, sunt moarte,
e ca şi cum n-ar fi existat niciodată.
Păi, şi asta-i tare ? Avem încă un efect advers la pastilă.
Păi, efect advers dacă nu ştim să-l promovăm,
dar noi o să zicem că asta am urmărit de la început,
că asta a fost intenţia.
Cât ţine ?
Nu ştiu. Pentru asta avem nevoie de grup de testare.
Dar sigur o să obţinem finanţare, pentru că e descoperirea anului:
anilhilarea gustului.
- Super. - Ce e, măi, ce ţi-a căzut faţa ?
În maxim o săptămână sunt bucătar.
Hei ! Gata. Îmi vine toată echipa înapoi.
Am reuşit să conving un Yelper să vină să ne facă un review pentru online.
O să gătim special pentru el.
Începem promovarea online şi după aia mergem strong.
- Da, tu. - Da, dar încă n-am făcut nimic.
Asta-i tradiţia la noi. Fiecare angajat nou e primit cu aplauze.
Toată lumea se ocupă de organizarea bucătăriei
şi-l lăsăm pe Ducu să-şi facă treaba cu Ursul de Mămăligă.
Nu facem altceva astăzi, da ?
Hai.
Deci... ce ai nevoie să faci Ursul de Mămăligă ?
De mămăligă.
Altceva ?
Şi de urs.
SĂ ŢI-O TRAG
Stai liniştit, stai liniştit...
De 15 ani aştept momentul ăsta.
Să ce ?
Să aprinzi aragazul ?
Pentru a face un urs de mămăligă perfect de fiecare dată
sunt importante proporţiile...
A fiert apa.
Ce plating frumos faci, chef !
Tu crezi că ciobanii stau să facă plating ?
- Gustă. - E preparatul tău.
Gustă.
Băi, are nevoie de sare.
Gustă.
De ce nu guşti ? Care-i faza ?
Eu am băut o cafea fierbinte dimineaţă şi...
Gustă.
Am înţeles.
Mai trebuie unt.
Sare.
Brânză, brânză.
Mălai.
Sare.
Mai e nevoie de sare.
Perfect.
Vă rog, luaţi loc.
Mulţumesc.
Până vine mâncarea...
Poftă bună. Bine aţi venit.
Băieţi, a venit Yelper-ul. Sunteţi gata ?
- Da. - Da.
Arată super !
- Vrei să-l serveşti personal ? - Normal.
Du-te.
- Eşti OK ? - OK. Perfect.
- Îmi dau demisia. - Ce ? !
Stai... Ce ? !
- Bună ziua ! - Bună ziua.
Sunt Ducu, noul chef, şi pentru că avem onoarea să ne vizitaţi,
astăzi vă voi servi personal o reţetă Mama Maya.
Ursul de Mămăligă.
Mama Maya ? Reţeta aia ciobănească cu apucături burgheze
de o mâncau oamenii numai cu rezervare ?
- Exact. - Interesant.
- Poftă bună ! - Mulţumesc.
Ce ? !
- Unde-i Julien ? - Nu ştiu. Şi-a dat demisia.
Poftim ? !
Dar poate aşa degustă el, ca la vin.
Pune un pic în gură şi pe urmă scuipă.
Da, corect. Hai să nu ne alarmăm degeaba, da ?
- A postat deja ? ! - Nu, e prea repede.
Ce zice ?
"Dacă asta mânca Mama Maya, înţeleg de a luat-o razna şi a murit."
Băi, ai înnebunit ?
Cum ai putut s-o dai în bară în halul ăsta ?
M-am luat în gură cu Julien şi...
L-am pus pe el să guste mâncare, că eu...
Că tu ce ?
Băusem o cafea fierbinte şi nu mai aveam gust.
Scoate-o pe Mama Maya din tine, că vreau să chem nişte critici culinari.
Hai, că putem să zicem că ăsta era hater, dar vin nişte oameni importanţi.
- Pot să mă bazez pe tine ? - Da.
Normal.
Promit.
Nu pot, mă tată, nu pot să-ţi las reţeta, înţelege-mă. I-am promis lui mă-ta mare.
- Dar reţeta o ştiu, tată ! - O ştii pe naiba ! De unde s-o ştii ?
Am copilărit sub masa pe care gătea ea.
Când dădeaţi pe toată lumea afară, eu rămâneam acolo, sub masă.
Bine, hai să zicem că ştii reţeta, dar atunci... atunci nu înţeleg.
M-ai făcut să-ţi dau toţi banii mei ca să te angajezi la Caparco sau... ?
O să-ţi dau banii înapoi.
Habar n-am. Deci, crede-mă, nu ştiu...
Eu nu înţeleg. Ce vrei de la mine ?
Nu mai pot să gătesc, tată.
Ce ? Ţi-e rău ? Ţi-e scârbă ?
- Nu. - Ţi-e greaţă ?
- Nu. - Păi ?
Nu mai am gust.
- Ai Covid ? - Nu, tată, nu, n-am Covid, nu.
Pur şi simplu e un efect advers al pastilelor.
Am rămas fără gust.
Păi, nu ziceai că vrei să nu mai fii sclavul gustului ? Iată !
Nici nu mai sunt.
În schimb, eşti sclav la Caparco.
Nu ?
M-ajuţi ?
M-ajuţi sau nu ?
De ce-aş face-o ?
Pentru că toţi banii pe care mi i-ai dat până acum mi i-ai dat pe ascuns.
Pentru că de fiecare dată de ziua mea ai venit pe ascuns.
Pentru că atunci când am intrat la facultate,
ai venit să mă feliciţi pe ascuns.
Aşa că, îţi mai cer un singur lucru.
Să facem un amărât de Urs de Mămăligă, pe ascuns, când nu te vede nimeni,
şi să ducem mai departe tradiţia familiei,
de minciuni, ascunzişuri şi planuri dubioase.
Ce zici ?
Zic că, dacă era un alt tată, nu venea nici măcar pe ascuns.
Pe bune ?
- Tu vorbeşti serios ? Te auzi ? - Da.
Ai fugit de familia care ţi-a vrut doar binele.
De bine am fugit ? Şi mama tot de bine a fugit ?
Să nu amestecăm lucrurile.
Maică-ta n-a fugit pentru că i-a fost greu,
maică-ta a fugit, tocmai, pentru că i-a fost uşor.
A fugit c-un ospătar
şi acuma face Ursul de Mămăligă la mama naibii prin Argentina.
A ales să trădeze, pentru că e mult mai uşor să trădezi
decât să rămâi să lupţi cu familia.
Nu de-asta a plecat.
A plecat pentru că lângă Mama Maya numai tu ai putut să trăieşti.
Şi ştii bine asta, numai că nu vrei să recunoşti.
Aşa că, rămâi cu ea... chiar dacă nu mai e.
Ce facem noi aici ?
- Magie ! - Mâncare !
Pentru cine facem noi magie ?
- Pentru oameni ! - Pentru clienţi !
Care sunt şi ei oameni.
Când facem noi magie ?
- Acum ! - Tot timpul !
Azi vin criticii culinari. Tema este migraţia.
Aşa că sunteţi liberi să improvizaţi pe bucătăriile din diaspora.
Italienească, franţuzească, spaniolă...
Băgaţi specialităţi la greu să-i zăpăcim, să nu mai ştie de ei.
Ca mai apoi, da... mai apoi, să le dăm lovitura de graţie.
Bucătăria românească.
Ursul de Mămăligă.
Vreau ca la finalul zilei,
să plângă toţi de dor de ţară, chiar dacă sunt aici.
Aşa că toată lumea munceşte să pună în ramă ursul românesc.
S-a-nţeles ?
Da !
- Marina ! - Da ?
- Vreau să... - Da, zi.
- Vreau să vorbesc ceva cu tine. - Da.
- Putem afară ? - Sigur. Hai.
- Te rog. - Te rog.
Te rog.
Trebuie să-ţi spun că nu sunt...
- De fapt, că sunt... - Ce eşti ?
F-ALT.
Ca ăia din America care preferă pstilele în locul mâncării.
Adică nu eşti bucătar ?
Ba da, sunt bucătar !
F-ALT am fost, dar acum sunt bucătar. Nu mai sunt F-ALT.
Şi de ce-mi spui mie ?
Ştiam că nu-ţi plac minciunile
şi m-am gândit că e mai bine să-ţi spun acum decât mai târziu.
- Dar ce legătură are ? - Deci e OK ?
Da, dar... cred că trebuie să nuanţăm puţin asta cu minciunile,
că, dacă-mi zici că nu-s grasă, e OK.
Păi... nu eşti.
Bravo !
Te-ai răzgândit ?
Cum zici să facem ?
O păturică moale nu puteai să pui.
Ce facem ?
Tata, ia vezi cum e.
Un pic de sare.
Juma' de lingură de unt.
Acum e mai bună ? Ia vezi.
Îi mai trebuie un pic de sare.
Două bucăţi de brânză, mici.
Tata, ia vezi cum e.
- Asta e. E bună. - Perfect !
- Dar nu e, nu e bună. - Cum adică nu e ?
E, dar nu e. Nu e ce trebuie.
- Ce-i mai trebuie ? - I-ar mai trebui un pic...
- Au venit ! Suntem gata ? - Da !
- Intră acolo, că te vede. Rezolv eu. - Nu-i ce trebuie.
- O rezolv eu. - Ducu.
- Eşti gata ? - Da. Acum o pun în formă şi...
- Servim, da ? - Da.
Hai !
Hai ! Servim !
Suntem în faţa unui eveniment istoric, şi nu, nu e o exagerare.
Ceea ce a fost cândva secretul Devei este acum disponibil pentru oricine.
Ursul de Mămăligă iese din umbră şi ajunge la toată lumea.
Acum, trebuie să se mai întâmple un singur lucru.
Cei trei critici:
Lucian Marinescu de la Umami - Al Cincilea Gust,
Eugen Capră de la GreenFest şi Alina Pan de la BunRomânesc
vor atesta dacă reţeta este cea originală Mama Maya.
- Nu scuipă niciunul. - Ce ţeluri ai şi tu în viaţă.
- Să nu-ţi vomite oamenii mâncarea. - Spun şi eu ce văd.
Mă duc.
Du-te.
Vă mulţumesc frumos că aţi venit.
Sper că totul a fost conform aşteptărilor voastre.
- Da, până la un punct. - Puteţi să daţi mai multe detalii ?
- Ursuleţul de Mămăligă a fost... - Banal.
Deşi este o reţetă a Mamei Maya, cum să spun, gustul este...
Este o simplă reţetă mai mult decât banală.
Banal ? Exact, banal.
Răsturnare de situaţie. Să fie acesta un sabotaj ?
Asta să fi urmărit nepotul Mamei Maya ?
O umilire publică plănuită îndelung ?
Să fie aceasta o ultimă lovitură a Mamei Maya de pe lumea cealaltă ?
Crede-mă că n-am...
N-am pus mai mult decât a trebuit. Aşa scria Maya, că asta-i reţeta.
Aşa e ?
- Aşa e ce ? - M-ai sabotat ?
- Asta ai vrut tot timpul, nu ? - Marina !
Să pice şi familia Caparco dacă a picat Mama Maya, nu ?
Marina, jur c-am făcut tot ce-am putut !
Mă minţi, mă minţi în faţă şi-ţi baţi joc de mine.
Marina, nu te-aş sabota niciodată pentru familia mea.
- Da, să ştiţi că aşa e, domnişoară. - Şi ăsta ce caută aici ?
Ieşi afară din restaurantul meu şi din viaţa mea !
- Marina. - Ieşi !
- Şi tu ? - Eu... El m-a... N-a putut...
- Ieşi ! - Gata, gata.
- Deci aşa ai făcut. - Ce ?
Ce... Ai sabotat-o.
Ducule, o viaţă întreagă am fost tampon între tine şi bunică-ta,
dar niciodată nu mi-a trecut prin cap să sacrific fericirea ta pentru a ei.
Ştii ce, tata ?
Dacă vrei neapărat un vinovat pentru ce s-a-ntâmplat,
foarte bine, sunt eu !
Dar...
dacă o vrei pe fata asta, trebuie să găseşti repede o soluţie.
În sfârşit, ai vorbit ca un tată.
- Ştii cum facem ? - Cum ?
Mergem amândoi în bucătărie şi-atâta facem reţeta asta până ne iese.
Gata, tată.
Să punem apa.
Sare.
Pune, pune, pune.
- Apă, sare, ulei, da ? - Da.
Parcă aşa o făcea şi Mama Maya.
Brânză.
Ia uite. Bravo, tată.
Ne iese.
- Nu. - Ce ?
- Nu e. - Ce nu e ?
Nu e. Schimbăm ordinea.
Bun.
- Iar nu-i bună ? - Nu-i ce trebuie.
Alta.
- Treci tu dincoace. - Da.
- Hai, mă, tată... - Nu-i ce trebuie.
Schimbăm ordinea.
Iar nu e ?
Nu-i ce trebuie.
Hai, goleşte şi fă tu.
- Hai s-o mai facem o dată. - Nu mai pot.
Fă-o tu, dar schimbă ordinea.
Apă...
Sare... Unt...
Mălai.
Nu pot să cred !
Gustă. Gustă.
Frige ?
- Mamă ! - E bună ?
- Ducule ! - E bună sau nu e bună ?
E ca la mama !
Avem Ursul ! Avem Ursul, Ducule !
Stai, să nu pierdem ! Ce-i pus ? Mălai ?
- Panzani. - Unt ? Brânză ?
Ibăneşti, ca Mama Maya, sare, ulei de floarea-soarelui şi...
- Şi ? - Şi ?
- Şi ? Zi ! - Apă !
Apă ? ! Păi, nu punem apă tot timpul ?
Ba da, dar acum am pus apă de la izvor.
Ăsta a fost secretul. Până acuma puneam altă apă.
Cum mămăliga mă-sii să-mi dau seama ? Că apa-i apă ! Doamne !
- Tată, avem Ursul ! - Avem Ursul !
Avem Ursul ! Mor, mor, mor !
O să fie OK.
O să uite lumea până la urmă recenziile ăstora.
Sigur...
Ţi-am adus ceva de mâncare. Hai, că n-ai mâncat nimic toată ziua.
Ai băut doar cafea.
Ia.
Marina !
- Ducu ? - Da.
- Ducu, tu eşti ? - Da, eu sunt.
- Ducu, unde eşti ? - Aici.
Ducu, eşti în Urs ?
Nu, Marina, sunt în guéridon.
Bună.
Ce cauţi aici ?
Voiam să-ţi zic că am descoperit secretul.
E un ingredient pe care bunică-mea nu l-a spus nimănui.
Nici măcar lui tata.
El de-asta era acolo, să salveze, nu să saboteze.
Marina, eu nu mai poti găti.
Am luat nişte pastile F-ALT, care mi-au anihilat gustul.
Şi asta pentru că de când te-am pierdut pe tine...
- Chiar e bun. - Acum ai gust ?
Nu pot să cred ! Marina...
Dar avem o mare problemă.
Care ?
De la ce reclamă ne-am făcut, nu mai avem nici angajaţi, nici bani, nici clienţi.
Cred că am o soluţie.
Acu' pot să mor.
Dacă ne-aţi da banii înainte, ar fi...
Super !
Mariusică !
- Ducu. - Da. Bună ziua !
Am ceva pentru tine.
De la Mama Maya.
Mama Maya ?
Ce-i ăsta, un blestem din mormânt ?
Şi asta e tot pentru tine.
Să ai o zi bună !
"Nu te speria. Nu urmează un blestem din mormânt aşa cum probabil te aştepţi.
Am vrut doar să-ţi înapoiez ceva ce ai pierdut acum mulţi, mulţi ani.
De când ai plecat de-acasă, am înţeles că nu ceea ce aduni e important,
ci ceea ce împărtăşeşti şi mai ales cu cine împărtăşeşti.
Tu nu aveai de oferit decât zâmbetul acela inocent. Atât şi nimic mai mult.
Iar eu, pe atunci, n-am ştiut să-l primesc.
Te rog să mă ierţi."
Asta ai făcut tot timpul ?
Da. Adică, nu...
Ia tortul şi hai, că-i toată lumea afară.
"Acum sunt convinsă că ai atât de multe de oferit
pentru că mereu am văzut în tine
un puşti care e în stare să înfrângă cei mai aprigi monştri
ca să iasă el învingător.
Aşa cum sunt convinsă că ai dat şi reţeta noastră familiei Caparco
cu care eu m-am luptat o viaţă întreagă.
Sper însă că ai găsit omul care să-ţi dăruiască
tot ce nu ţi-am putut eu oferi.
Şi să-mi povesteşti într-o zi
cum se simte dragostea asta de care am tot auzit."
Domnul Poenaru care şi-a rezervat momentul...
Păi, ce facem ?
- Cu murătura. - Apă !
Locul doi ! Locul doi !
Mariusică ! Mariusică ? Mariusică.
Caparco !
Ce ?
Nu mai am restaurant.
E închis.
Mămică, nişte vin ?
Nu !
Noi suntem români ! Noi suntem români !
Nu ! Şi tu, şi Mama Maya !
AMBULANŢA
Mami ?
Mămică ?
Mămică !
Mămica mea ! Te-ai trezit ?
Nu mai am aer, frate !