Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Sid stille, Deres Højhed.
Om jeg begriber, at De ikke har brug for at hvile Dem lidt.
Rettede de på kjolen igen, Deres Kongelige Højhed?
I så fald ikke bevidst.
Sid venligst stille.
- Uh. - Uh.
Er der noget galt?
Min mand ville få Deres hoved adskilt fra Deres krop, hvis han så Dem.
Jeg forstod, at Storhertugen ville have, at jeg skulle
indfange Deres skønhed.
I så fald må man ikke være smålig.
Så.
Nej, ikke alligevel?
Jeg værdsætter mit hoveds placering på mit korpus lidt for meget,
Deres Kongelige Højhed.
Jeg må bede Dem om, at De sætter Dem op igen.
Det tager jo en evighed.
Ja.
- Det sande portræt tager tid. - Ja tak, det har jeg bemærket.
Som en forførelse.
hm.
Hr. Cazotte.
Frk. Zimmermann.
Hr. Cazotte!
De skylder for værelset. Hvis ikke De betaler, så...
Min kære frue. Jeg har tilbudt at tegne Deres portræt, har jeg ikke det?
- Hvis De vidste, hvilken værdi... - Jeg vil ikke have en tegning af mig selv.
Jeg vil have penge.
Og de er på vej. Stol på mig, de kommer.
Smil. Dejlig dag. Alt er godt.
Deres Kongelige Højheder, jeg er meget beæret over invitationen.
Tak, fordi jeg måtte komme.
Det glæder mig. Det glæder mig meget.
Deres Kongelige Højheder, jeg er overvældet og beæret over invitationen.
Mange tak.
Maleren.
Jeg håber, De er tilfreds med værket, Deres Kongelige Højhed.
En maler?
Det er smukt, ikke sandt? Det ligner hende.
Og så alligevel ikke.
Det har jeg ikke forstand på. Men hvis du siger det, min pige.
Det var interessant.
De sagde: "Alligevel ikke."
Jeg tror, at kunsten har til formål at være mere end blot livagtig.
Lidt ligesom et digt, man ikke nødvendigvis forstår, men blot...
Hvad er det dog, De taler om?
Beklager. Mit navn er Cazotte. Det er mig, der har malet dette portræt.
Kunstner, maler, menneske med mere. Og De er?
Må jeg være fri.
Min datter.
- Deres datter? - Ja.
Hr. Cazotte.
De ser så trist ud. Morer De Dem ikke?
Fortrinligt, Deres Kongelige Højhed.
Fortæl mig, hvem det er, De står sådan og spejder efter.
Spejder jeg?
Ja, det er ganske tydeligt.
De kan fortælle alt til mig. Jeg er ikke skinsyg, tværtimod.
Jeg ynder at høre om andres lidenskaber. Gerne i detaljer.
Der var faktisk netop en...
...en ung dame.
Hvor?
Der.
Ja, Ehrengard.
- Det gjorde han da. - Ja, ja.
- Ehrengard. - Ja, hun er yndig.
Hendes far var adjudant for min afdøde svigerfar.
- En meget barsk familie. - Det kunne jeg fornemme, ja.
Kunne hun lide portrættet? Tryllebandt De hende med Deres evner?
- Nej, det kan man ikke ligefrem påstå. - Nårh.
Men De skal ikke se så nedtrykt ud.
En ung mand fortalte mig for nylig, at den tager tid. Forførelsen.
Lidt som at male et portræt.
Det var faktisk derfor, jeg inviterede Dem her til aften.
Et nyt portræt?
Nej, Deres evner for forførelsen. Kom.
Husker De min søn?
- Flot ung mand, Deres Højhed. - Ja.
Vi har brug for Deres hjælp.
- Ja? - Ja.
- Kender De til vores tronfølgelov? - Nej, det kan jeg ikke påstå...
Det tænkte jeg vel nok. Vi sidder skrøbeligt på tronen så at sige.
De husker, at den forrige storhertug var barnløs.
- Det husker jeg ikke præcist... - Nu skal De bare lytte. Det var han.
Og min mand er ikke i lige linje.
Der udspillede sig en større kamp blandt fætrene om tronen,
som min mand vandt.
Ja, der ser De en af hans fætre.
Greve Marbod.
Og grevinde Orsyla. Øv! De vogter over os som høge.
Storhertugen er alvorligt syg. Lægerne kan intet gøre.
Det er jeg da ked af at høre, Deres Kongelige Højhed.
Ja, det er så sørgeligt. Min søn står til at skulle arve tronen,
og det kan ske når som helst, men han er ikke gift.
Og en ugift mand kan ikke arve tronen. Måske under andre omstændigheder, men...
I sidder skrøbeligt på tronen.
- Netop. - Ah.
Og hvorledes kan jeg hjælpe, Deres Kongelige Højhed?
Se på min søn.
Se den unge prins.
Se damerne omkring ham. De flokkes. Og ikke et blik værdiger han dem.
- Ikke så meget som et smil. - Ah.
Kærlighedslivet, erotikken. Det interesserer ham overhovedet ikke.
Jeg kan se, hvad De mener, Deres Kongelige Højhed, men...
- Men hvad? - Langsomt modnes ædel frugt.
Jeg har jo fortalt Dem, at tid har vi ikke.
Prins Lothar skal finde en hustru så snart som muligt,
ellers vil tronen i stedet gå til...
...min mands fætter.
Det er forvirrende, men sådan har vores regler altid været.
Bare for... Ja. De, hr. Cazotte.
Deres opgave.
De skal vække min søns lidenskab.
Hans belle passion.
- Skal jeg det? - Ja.
Jeg kan ikke forestille mig nogen bedre.
- Det ved jeg ikke, om jeg kan. - Selvfølgelig kan De det.
Nævn Deres pris.
Jo, men det handler ikke om penge, Deres Kongelige Højhed.
Jeg må insistere på, at De bliver belønnet for Deres anstrengelser.
Hvad som helst. Brug deres fantasi.
- Ehrengard. - Ehrengard?
Jeg vil gerne portrættere hende.
Det var måske noget, De kunne arrangere.
Meget vel.
Jeg skal gøre mit bedste.
Men De skal fortælle mig alle detaljer.
Naturligvis, Deres Kongelige Højhed.
De kan bare beholde resten.
Nå ja, i øvrigt. Nogen fra hoffet vil hente mine øvrige ejendele.
Undskyld, Deres Kongelige Højhed. Mit navn er Cazotte, jeg er kunstner.
Jeg kender Deres moder og gik blot en tur her i haven.
Jeg vil Dem intet ondt, Deres Kongelige Højhed.
Men da jeg så Dem stå her, der slog det mig...
Undskyld, men De så mig blot en smule trist ud, som De stod der.
- De vil have, at jeg gifter mig. - Hvem?
Min mor og far.
- Det... - Alle.
Nej.
Og det vil De ikke?
Nej.
For De vil have deres frihed. Ja.
Åh.
Hvad nu, hvis jeg fortalte Dem, Deres Kongelige Højhed,
at De, med al respekt naturligvis...
...har misforstået noget.
At det, som De tror,
er et fængsel,
i virkeligheden er en befrielse.
Tillad mig lige at vise dem nogle skitser, Deres Kongelige Højhed.
Kærlighedslivet.
Ja, den er god.
Kan De se poesien?
Oh, den kan De godt lide. Tag den. Den er Deres, behold den.
Det er lykkes mig at vinde prinsens tillid.
Deres Kongelige Højhed, min ære forbyder mig at afsløre i detaljer,
hvad jeg i de dage og nætter har fortalt ham.
Lad mig blot sige, at jeg pirrede hans fantasi
efter bedste evne.
Jeg mindes at have genfortalt passager fra både "Decameron",
"Canterbury-fortællingerne", om mølleren og kvinden fra Bath,
om den eventyrlige skønhed, der er at finde,
om silkebløde rosenblade,
om svulmende hjerter, berusede af blod,
og om at tænde et tredje lys med sin fakkel.
Og jeg har foreslået ham en rejse.
- En rejse? - Til slottet i Leuchenstein.
Jeg skal færdiggøre et familieportræt,
og jeg vil gerne tage prinsen med og introducere ham for døtrene,
men ikke uden Deres tilladelse naturligvis.
Men Leuchenstein, dem har vi allerede forsøgt os med.
De er jo skrækkelige. Aldeles uden charme.
Ikke den yngste.
- Ludmilla. - Men hun er jo kun et barn.
Tiden iler, Deres Kongelige Højhed, hun bliver atten næste uge.
Så?
Og De kender familien godt?
Jeg har malet deres portrætter for længe siden, ja.
Kun portrætteret?
Deres Kongelige Højhed, hvad tror De om mig?
Jeg tror ikke, De skal gøre Dem for høje forventninger.
Jeg forventer ikke noget.
Men jeg håber.
Deres Højhed, jeg tænkte på, om De ikke kunne tage det her på.
At gå klædt som en bonde?
Nej. Som min elev. Men ja, anonymitet.
De kan se Ludmilla an uden Deres titels tunge åg på Deres skuldre.
Ja, hvad minder hun om? Hun minder om rosen, der i...
Der med sin rige duft
i al sin uskyldighed lokker den forbipasserende
til at plukke blomsten.
Men ingen har plukket den endnu.
Luk øjnene, og forestil Dem nu den smukkeste kvinde, De kan.
Hendes hånd, så fast og hvid.
Hofterne,
knæene,
anklerne.
Hendes fløjlsbløde stemme og hendes blide åndedrag.
Er De parat, Deres Højhed? Godt, så gør vi det.
Deres Kongelige Højheder, det var vist det hele.
Det er nødvendigt at lave en lille rettelse.
Prinsesse Ludmilla, De er modnet så hurtigt.
Bare på de to måneder siden sidst er de jo fuldstændig som forvandlet.
Men hvis jeg måske kunne bede Dem om at blive et øjeblik, øhm, alene.
Jeg vil gerne lave nogle tilføjelser.
Mama, papa, må jeg?
Mm.
Jeg er bange for, at jeg må bede Dem om at forlade lokalet,
Deres Kongelige Højheder.
Hvis jeg skal indfange Deres datters helt særlige skønhed,
så er en vis løsrivelse fra rollen som den yngste nødvendig,
er jeg bange for.
Kom.
Vi skal have staffeliet her frem.
Javel.
Nå, lad os så se.
- Jeg rødmer. - Det skal De ikke.
- De må ikke male mig rød i ansigtet. - Det lover jeg.
Vi sparer på den røde farve.
Hvis De løfter hagen en smule, Deres Kongelige Højhed. Sådan.
Jeg fortæller Dem, Deres Kongelige Højhed, min lykke er gjort.
Aldrig nogensinde har jeg haft så dygtig en assistent som...
Han har en kunstnerisk sjæl, som jeg aldrig har set mage til før.
Og undskyld mig.
Er han ikke smuk?
- Jo, han er meget smuk. - Ja, han er så smuk.
Han er så smuk, så begavet en sjæl.
Han kan finde skønhed, hvor ingen andre kan. Det er talent.
I ordets reneste betydning.
Det er så vidunderligt. Det var hans idé at gøre mere ud af Deres portræt.
- Mm-mm. - Jo.
"De yder hende ikke retfærdighed.
Der er endnu større skønhed gemt i hende", sagde han.
- Det sagde han ikke. - Jo.
- Mener De det? - Ja. Jeg kunne kun give ham ret.
- Nej. - Jo.
Det er bare en skam.
Det er så stor en skam, at han er så genert.
Men det er jo et kendetegn, som flere af de største kunstnere har.
Ikke sandt?
Det ved jeg ikke.
Det er det. Det kan jeg love Dem for, det er.
- Hvor kommer han fra? - Hvor han kommer fra?
Han er af den ypperste slægt.
Som De selv.
Det er på tide at afsløre Deres sande identitet, Deres Højhed.
- Mig? - Nej. Ja.
Vil De sørge for, at prinsessen ikke bliver forstyrret?
Og de forsvandt som to kåde hundehvalpe.
- Nej! - De forsvandt som to...
Kom.
De gik en tur i Deres have, i Deres slotshave.
Kom.
De er jo et geni, hr. Cazotte.
Længslen var til stede i Deres søn allerede inden.
Alt hvad jeg har... Jeg har blot fremkaldt den.
Jeg håber, De ved, hvor stor en tjeneste De har gjort hele vores slægt.
Det har været en sand fornøjelse blot at kunne hjælpe Dem.
- Det skal De vide. - Ja.
Ja.
Hvad har vi så her?
Jeg må desværre skuffe Dem.
- Skuffe mig? - Jeg talte med general Schreckenstein.
Det er desværre absolut udelukket, at De kan portrættere hans datter.
Vær glad for, at jeg ikke nævnte Dem.
Han blev overordentlig ilter.
Aha.
Jamen dog. Er De...
Nej, slet ikke, Deres Kongelige Højhed. Slet ikke, nej.
Det har været en fornøjelse at hjælpe Dem, men De skal ikke betale mig.
- Men brylluppet. - Ja.
Min søns bryllup. De må acceptere invitationen.
Jeg insisterer.
Modtag disse, under kirkens bøn og velsignelse, indviede ringe.
Overgiv Dem til hinanden,
og lad dem for altid være jer et tegn på den ubrydelige pagt,
som I her har sluttet med hinanden.
Ludmilla,
i Faderens og Sønnens og Helligåndens navn tager jeg dig til min ægtehustru.
Lothar,
i Faderens og Sønnens og Helligåndens navn tager jeg dig til min ægtemand.
Det ægteskab, som I nu har indgået,
stadfæster jeg, og erklærer jeg for gyldigt
i Faderens og i Sønnens og i Helligåndens navn.
Amen.
Og I, som er her til stede i dag, tager jeg til vidne på denne hellige pagts
ubrydelige gyldighed.
Hvad Gud har sammenføjet, må mennesker ikke adskille.
Amen.
Og holdt!
Hr. Cazotte, pak Deres sager og følg med.
- Deres Kongelige Højhed. - Åh, der var De.
De virker oprørt.
En arving er på vej.
- Tillykke. - Nej, aldeles ikke.
- Aldeles ikke? - Nej.
Arvingen er sat til at komme til verden sidst i maj.
- Ja? - Ja.
Det er om fire måneder.
Ja, det er det vist. Ja.
Fire måneder, ikke ni.
Ler de?
- Forstår De ikke, at det er en skandale? - Undskyld, Deres Højhed.
Gud, Herren, som er en stor kunstner,
han maler under tiden sine billeder, så de tager sig bedst ud på afstand.
Om halvandet hundrede år, så vil det dilemma, De nu befinder Dem i,
tage sig ud som ren idyl, skabt til tilskuerens lyst.
Problemet er, at De befinder dem på for nært hold...
Spar mig for Deres vrøvl.
Undskyld. Jeg siger bare, at der ikke er en eneste af Deres tro undersåtter,
som ikke vil smile i sit hjerte, når han hører om den sag,
der nu ængster Dem, for alle elsker et elskende par.
Jeg har jo sagt, at vi har vanskeligheder
ved at bevare Babenhausen på slægtens hænder.
- Det med fætter... - Marbod.
Utugt går måske an i Deres kunstneriske kredse,
men i vores er det en dødsdom.
Prins Lothar bliver gjort arveløs, hvis barnet er uægte.
- Hvad har De tænkt Dem at gøre? - Aner det ikke.
Deres søn og hans hustru må bringes et sted hen
uden for folks åsyn.
Gemmes af vejen?
Ja, det kan vel lade sig gøre. Jo, men hvorfor?
- For således at holde folket hen. - Holde folket hen?
Ja, jeg har før talt om forførelse som en slags metier.
- Ikke sandt? - Jo.
Det burde være muligt at forføre en folkemængde på samme facon.
Hr. Cazotte, De taler meget, men siger meget lidt. Ved De godt det?
På sin vis føler jeg mig skyldig i det her.
De bad mig om at åbne Deres søns øjne for kvindekønnets lyksaligheder.
- Hans øjne, ikke andet. - Mm.
Men, Deres Kongelige Højhed,
forsynet er trådt til for at hjælpe os.
Mm.
- Vi må ikke træde ud af trit. - Mm-mm.
Jeg tror, jeg har en måde, hvorpå dette kunne løses.
Hm?
Først må De og hans Kongelige Højhed underrette folket.
Højt ærede borgere i Babenhausen.
Tidspunktet for den lykkelige begivenhed må angives
til en gang i...
...en gang i september. ...september.
Derudover må det meddeles, at prinsesse Ludmilla,
efter hoflægens råd, skal holde sengen i mange måneder.
- At hun skal leve i absolut ro. - ...i absolut ro.
I absolut ro? Men hvor?
Det bliver min opgave at finde et sted så øde og afsondret som muligt.
Langt væk fra verden.
Indrette alt harmonisk, komfortabelt. Det står jeg for.
- Nu vil De også stå for indretningen? - Ja.
Det essentielle er, at der ikke er nogen,
der må se prinsesse Ludmilla før fem, seks måneder,
efter at barnet er kommet til verden.
Og jeg bliver hos dem i hele perioden. Sørge for, at alt forløber planmæssigt.
- Er De i stand til det? - Ja.
- Åh. - Åh, nu tvivler De alligevel.
Åh, nej, Deres Kongelige Højhed, jeg indser blot,
at prinsesse Ludmilla jo vil have brug for en særlig hofdame.
Ikke en af de der sædvanlige sladdertasker her fra hoffet,
men en særlig udvalgt.
- En vi kan stole helt på. - Klart.
Hun må være af en sådan familie og opdragelse, ydre,
at det i verdens øjne forklarer hendes udnævnelse. Ikke sandt?
Selvfølgelig.
Ydermere ung, elskværdig,
da prinsessen i sin afsondrethed vil have brug for en omgangsfælde
af samme alder og temperament som hun selv.
Og hvor skulle man nu til dags finde en sød, ung pige af det højeste selskab
med den ædle tankegang, den stærke karakter.
- Det usvigeligt loyale... - De gør det igen. De taler og taler.
Undskyld. Det, jeg mener, er bare om De...
Kender De en sådan kvinde, Deres Kongelige Højhed?
Er der nogen, vi kan komme i tanke om?
Ehrengard.
Gud. Ja.
Jamen, De er jo forfærdelig, hr. Cazotte.
Hvad mener De, Deres Kongelige Højhed?
De har tænkt Dem at forføre hende.
Nej!
Ah.
Ah?
De har ret.
- Det er sandt. - Tsk.
Jeg skylder Dem sandheden. Som et af de meget få mennesker,
jeg har truffet i mit liv,
så forstår De kunstneren.
Det gør De.
Undskyld, må jeg have lov at introducere Dem til mine tanker?
Ja.
Jeg ser hende.
En ung kvinde i hvid kjole, efterkommer af krigere,
i hvis verdensbillede kunsten,
kunstneren aldrig nogensinde har eksisteret.
Og netop derfor udbryder jeg med Michelangelo:
"I den marmorblok der
ligger min største triumf gemt."
Michelangelo, marmorblok, krigere i hvid kjole eller ej,
Schrekensteinerne er lutheranere,
en frygtelig barsk race, som jeg tidligere har sagt,
nærmest puritanere.
Allesammen i hæren. De kommer ikke i nærheden af hende.
Muligt.
Denne gang har De været for ambitiøs, hr. Cazotte.
Meget muligt.
Men jeg tvivler ikke.
Hm.
Så er et væddemål måske på sin plads.
Et væddemål?
Ehrengard vil De ikke få.
Og hvis jeg lykkes?
Vinder De Ehrengard, får De livsansættelse ved hoffet.
De vil desuden få tildelt en kunstnerbolig,
hvor end De måtte ønske.
Så kan De gå der og fable så meget, De lyster.
Indsatsen?
At De portrætterer mig igen.
Og denne gang afviser De mig ikke.
Meget vel.
Mm.
Hm.
Både storhertugen og jeg husker, hvor trofast De tjente hans fader.
Det var højdepunktet i min tidlige karriere.
Det ærinde, vi er kommet i, må De ikke nævne for nogen,
selv ikke for storhertugen.
Men fortæl mig,
hvordan har De haft mulighed for at vurdere min datters kvaliteter?
Jeg må være ærlig, hr. general,
æren tilfalder aldeles min fortrolige i denne sag, hr. Cazotte.
Jeg så...
...at her var en...
...ung valkyrie,
opdraget i de strengeste militære dyder.
Eneste pige i en slægt af krigere.
En næsten helt utrolig velegnet, ung,
hvidglødende engel med sit...
...flammesværd til at stå vagt ved vore unge elskendes paradis.
Jeg lader mig rive lidt med, men Ehrengards styrke er mig imponerende.
Det er ikke svært at se, hvor den kommer fra.
Hold op med Deres sludder.
Til sagen.
Ingen Schreckenstein har nogensinde sagt nej til sin hertug.
Hele vores familie er Dem yderst taknemmelig, hr. general.
Ehrengard, pak dine sager.
Selvfølgelig, fader. Blot en ting.
Ja?
Må jeg sige farvel til Kurt?
Kurt?
Min forlovede, Deres Kongelige Højhed.
Ja, selvfølgelig skal De sige farvel til Deres forlovede.
De skal endnu engang have tak, Ehrengard.
Det er mig blot en ære at tjene mit land.
De er en god pige. Vil De ikke også sige det, hr. Cazotte?
- Jo. Absolut. - Ja.
- Sov godt, Ehrengard. - Sov godt, Deres Majestæt.
Ja, De må sove rigtig godt, Ehrengard.
Bonne nuit.
Mage til opblæst charlatan.
Jeg har fundet et afsides sted.
Ja?
Rosenbad.
- Rosenbad? - Ja.
- Der har ingen været i to generationer. - Præcis.
Velkommen.
Vores læge, professor Putziger.
Han vil opholde sig på slottet for at våge over prinsessens helbred.
Vores berider, hr. Podolski.
Og selvfølgelig vores fortræffelige overhofmesterinde,
grevinde Poggendorf.
Hun har altid været min mest trofaste hofdame.
Og Ehrengard.
Ehrengard kender De jo.
Jeg ønsker Dem held og lykke.
Der er et spejl her, som vi lige skal have pudset ved lejlighed. Ja.
Vi bevæger os videre ind i forstuen.
Husk at holde dørene lukket her, så der ikke kommer gennemtræk.
- Hr. Cazotte? - Ja.
Må jeg spørge om noget?
- Naturligvis, grevinde Poggendorf. - Er De en slags hoftjener?
Nej. Det er jeg ikke. Jeg tjener kun kunsten. Jeg er maler.
- Forstue. - Hr. Cazotte?
Ja.
Nu husker jeg, hvor jeg så Dem første gang.
Ja?
Til det store bal.
Det var Dem, der stod ved portrættet, De havde malet af storhertuginden.
Det husker jeg ikke.
Jeg er ellers god til at huske ansigter, men jeg kan slet ikke huske Deres.
Jeg beklager. Det er ikke min mening at fornærme Dem, men det...
Fornærme mig?
- De gør, som De vil. - Hm.
Og vi vinker. Vi vinker.
Og vi smiler.
- Ej, det er som et eventyr. - Det glæder mig, Deres Højheder.
Jeg har forsøgt at skabe et sted, hvor vor unge prinsesse ikke kunne undgå
at bringe en amorin til verden.
- Er det til mig? - Ja, det er til Dem.
- Tak. - Værsgo.
Cazotte.
Deres Kongelige Højhed.
Vores lille hof har hurtigt fundet sig til rette
i den romantiske atmosfære.
Og hvad angår forholdet mellem prinsesse Ludmilla og hendes nye hofdame,
så kan prinsessen, tung af livets sødme, som en bi...
...som en bi på vej til kuben...
...slet ikke se mindre end en søster i hende.
Er det sandt, at din forlovede er soldat?
Det er sandt.
Men så må du da være bange. Hvad hvis han en dag skal i krig?
Det skal soldater jo.
Jeg har lært ham at fægte. Det kan alle i vores familie.
Til gengæld har han lært mig at affyre en pistol.
Ja. Mange gange.
Vil du have børn?
Med hensyn til vores væddemål, Deres Kongelige Højhed,
må jeg ærligt fortælle, at det går lidt trægt med kun ganske små fremskridt.
- Hr. Cazotte. - Ah, Ehrengard.
De er tidligt oppe.
Ja, det er jeg faktisk for det meste.
Skal De ride?
Undskyld?
Ja, skal De ride? Vil De med?
- Men hvis De vil ride alene... - Nej.
Nej, det er fint. Øh, det tror jeg...
Det tror jeg godt, jeg kan.
Øh, tænke.
Jo, hvorfor ikke?
Godmorgen, hr. Podolski.
- Godmorgen. - Vil De gøre min hest klar?
- Deres hest? - Ja, bare den samme hest som i går, tak.
Som i går?
- Bare en eller anden hest. - Javel.
Kommer De?
Bare rid lidt i forvejen. Jeg kommer lige om lidt.
Du er ved at være træt.
Kan du ikke mere?
Se.
Ah.
Det er alpeglød.
Det er et sjældent samspil af spektralfarverne i atmosfæren.
Alpeglød?
Ja. Alpeglød.
Det er allerede ved at forsvinde.
Ja. Selvfølgelig.
Det har udleveret sin inderste substans og kan nu kun tilintetgøre sig selv.
Bah! Klar dag følger.
Det er et mirakel!
Åh! Nej!
Tror De, det er muligt at få min egen hest bragt hertil?
Deres egen hest?
Hestene her er alt for skikkelige.
Ja, det tør siges.
- Og det er Deres ikke? - Wohtan hedder han.
Ingen andre end jeg kan ride ham.
- Det kan jeg forestille mig. - Hr. Cazotte.
Hr. Podolski. Hvad er der dog i vejen?
Der kommer nogen.
Så vis dem dog bort.
Det kan jeg ikke. Det er storhertugens fætter.
Vi er kommet for at se prinsessen. Jeg er storhertugens fætter.
Gud ja. Hvor fint. Nej, men prinsessen er simpelthen gået hen og blevet syg.
Vi skal blot se hende kort. Vi har en kurv med gaver til hende.
Desværre. De bliver nok nødt til at komme tilbage en anden gang.
- Eller giv mig kurven. - Lækre pølser.
I betragtning af prinsessens tilstand er hun ikke i stand til at se nogen.
Skal jeg forstå det sådan, at du afviser mig?
- Jeg er blot budbringeren. - Jeg insisterer.
- Min gode mand... - Ved du, hvem jeg er?
- Undskyld, jeg prøver... - Flyt dig!
Marbod.
Sikke en overraskelse.
Vi var i området. Og, øh...
Vi har gaver med fra vores hjemegn til prinsessen.
Jeg skal sørge for, hun får dem. Hun er voldsomt syg.
Det er blot et kort visit.
Det er smittebærende. Hun er i isolation.
- Men... - Farvel.
Lothar. Kære Lothar, det er et lillebitte visit.
- Kunne du se, hvordan han løj? - Naturligvis.
Og ham charlatanen. Så du hans klude?
Må jeg have lov at spørge, er det fastelavn?
Vi må blive lige i nærheden.
Vi er kommet med en gave til beboerne på slottet.
Men vi hører, de ikke modtager gæster.
De kender vel ikke nogen af de ansatte på det fine slot?
Jeg blander mig ikke i andre folks sager.
Øjeblik.
Måske De vil overveje den holdning mere
nøje?
Vi rejser tilbage til Babenhausen i aften. Nu ved De, hvor De kan finde os.
Deres Kongelige Højhed.
Endnu en måned er nu passeret, og fødslen er nærtstående.
Jeg ved, at De på grund af situationens natur ikke kan besøge os,
så tillad mig at give dem et par indtryk herfra.
Jeg vil begynde med at fortælle en glædelig nyhed.
Et lykketræf har indfundet sig.
Jeg lå søvnløs og besluttede mig for at gå en tur i skoven.
Her så jeg hende.
Og det slog mig straks.
Et enestående motiv var blevet skænket mig af guderne.
Jeg havde fået ret
og mere end ret i min vurdering af hendes skønhed.
Men det var en anden ting.
Gudernes generøsitet var mig endnu mere ubegribelig.
Og jeg må bede Dem om ikke at forestille Dem dette
som hverken eksplicit eller belurende.
Der var noget malerisk over det hele.
Lyset, skovsøen,
kvinden i vandet, hele den magiske stemning,
alt sammen noget som krævede at blive foreviget
i et kunstnerisk udtryk.
Og dette maleri,
som jeg her er blevet beordret til at male.
"Nymfe der bader i skovsø."
Eller "Dianas bad", ville i sig selv være et vidunder,
en herlighed, kronen på min karriere som kunstner.
På hvilken tænkelig måde kan jeg mere fuldt og gennemgribende
gøre hende til min end ved at indfange og fæstne på mit lærred
hver linje og farvetone i hendes legeme,
så at ingen i verden nogensinde igen kan adskille os?
Værket kræver tålmodighed.
Når man læser den...
Så jeg venter blot.
Aldrig rører jeg hendes hår eller så meget som strejfer hendes hånd.
I stedet nærmer jeg mig hende af andre veje.
Wohtan! Hej.
Hej.
Således går dagene,
Deres Kongelige Højhed, med små forsigtige skridt.
...fra mit hjerte.
Ehrengard.
- Hej. - Hej.
Tak for dit fine brev.
- Jeg savnede dig... - Vi kan ikke mødes på denne måde.
Hvorfor ikke?
Jeg hverken kan eller vil sige det.
Jeg skal være på øvelse her i tre måneder.
En dag kan jeg måske fortælle dig det hele.
Farvel, min ven.
Ja.
Ehrengard! Vandet er gået!
Ikke endnu.
Hr. Podolski, send bud efter storhertuginden.
Barnet? Hvor er barnet?
Deres Kongelige Højhed, først skælvede hele slottet af frygt,
men da det første skingre sælsomme skrig lød fra prinsessens soveværelse,
blev det fra kælder til kvist forvandlet.
Hr. Cazotte, vær ærlig. Er han sund og rask?
Han er, Deres Kongelige Højhed, det smukkeste barn,
der nogensinde har set dagens lys i Babenhausen.
Åh! Der er I jo. Lad mig se ham.
- Kom og mød ham. - Åh!
Kom her.
- Må jeg se ham? - Er han ikke vidunderlig?
Åh. Nårh.
Nårh.
Tillykke.
Han ligner mig.
- Ja, han gør. - Han ligner farmor.
Er det ikke det smukkeste lille væsen, De nogensinde har set?
Selv jeg, Deres Kongelige Højhed, der ikke er forfalden til sentimentalitet,
jeg er forundret over barnets ynde. Det må jeg sige.
Og Ehrengard.
Hvordan går det med hende?
Hun er for første gang, og uden selv at vide deraf,
gået hen og er blevet forelsket.
- Allerede? - Mm.
Ikke i mig, Deres Kongelige Højhed. I Deres barnebarn.
- Nå. - Ja.
Åh. Nå.
Så har hun ganske mistet interessen for Dem, hr. Cazotte?
Nej. Tværtimod. Det passer glimrende ind i mine planer.
At forelske sig i selve kærlighedsguden kan meget vel,
for en person med hendes samlethed og energi,
være det første skridt på vej imod en endelig overgivelse,
Deres Kongelige Højhed.
Jeg fornemmer, De griber efter strå.
- Cupidos skikkelse. - Mm-hm.
Kærlighedens legemliggørelse.
- Den farligste af alle dukker. Tro mig. - Mama.
- Din karet er klar. - Ja.
Går De allerede?
Familien Marbod vil ikke lade mig ude af syne mere end en dag ad gangen. Øv!
Ingen,
absolut ingen uden for slottes mure må se det barn. Er det forstået?
Naturligvis, Deres Højhed.
- Også du, Lothar? - Selvfølgelig.
Lige en sidste ting, Deres Højhed. Vi har fundet en amme.
Hendes navn er
Lisbeth.
Hun er her fra egnen. Hun vil blive bragt hertil.
- Og hun er pålidelig? - Mm. Vi har forhørt os.
Lisbeth, kan du ikke komme hjem nogle gange? Hvordan skal jeg klare mig?
Jeg har aftalt med Anna. Det kommer til at gå.
Hvorfor skal du bo deroppe? Det giver da ingen mening.
Du kan vel komme hjem en gang imellem. En gang imellem kan...
- Og vi giver slip på døren. - Lisbeth?
Kør!
Lisbeth, kan...
Lisbeth!
- Er De med? - Ja.
- De var længe om at give lyd fra Dem. - Beklager.
Jeg har forhørt mig, men der er intet nyt. Der er aldeles stille omkring Rosenbad.
Hvorfor har De så kontaktet os?
Der er sket nye begivenheder.
- Brændevin? - Gerne.
Ja, jeg har desværre kun en meget kostbar slags tilbage.
Så håber vi, den er god.
En ny er blevet ansat ved hoffet.
Hvem?
En kvinde.
Og hvad mere?
En kvinde med små børn.
Og hvordan har De fået nys om dette?
Ser De ham der? Det er hendes mand.
Han sidder her hver aften, dybt ulykkelig.
De bør tale med ham.
Ah-ah.
Undskyld os.
Hvad kan De fortælle os om Rosenbad?
Det er en stor løgn det hele.
Og nu har jeg mistet min kone.
Hun blev ansat på slottet som kammerjomfru, sagde de.
Som kammerjomfru for en forvænt ung dame, og jeg måtte ikke tale med hende.
Men
så...
Nej, jeg har lovet ikke at fortælle noget.
Min gode mand.
Jeg er storhertugens fætter.
I vort hertugdømmes navn befaler jeg Dem at fortælle, hvad De ved.
Der, øhm...
Der er allerede et barn på slottet.
Jeg vidste det.
Vi må skrive til din fætter. Sige, at vi vil se dem. At vi insisterer.
Jeg savner hende sådan. Kan De ikke hjælpe mig?
Jeg har en opgave til Dem.
Hvis De kan fremskaffe barnet, så får De Deres Lisbeth tilbage.
- Ja. - Fremskaffe?
Ja.
Og som tak for Deres heroiske indsats, skal jeg personligt sørge for,
at de får en overordentlig agtværdig position ved hoffet,
når min hustru og jeg overtager tronen.
Tror De så ikke, at Deres Lisbeth vil blive lykkelig og stolt?
Godt.
Her er, hvad De skal gøre.
Hr. Cazotte.
- Ehrengard. - De er tidligt oppe.
Øh, ja.
Ja.
Ja. I nat var årets korteste.
Er det virkelig? Det vidste jeg ikke.
Jo, ganske vist.
Og den korteste nat skal jeg altid tilbringe i det fri.
I det fri? Hvorfor det?
Øhm, det er vel en slags ritus.
- En ritus? - Ja.
- Hvad består den så af, den ritus? - Jeg skal male...
Jeg skal ma... Jeg maler, jeg indfanger naturen
i sit allermest skrøbelige øjeblik.
- Skrøbelige? - Det er lige der, den er allermest frodig.
Hmm? Inden den igen overgiver sig til det mørke lidt efter lidt.
Det lyder en smule trist.
- Nej, det er det ikke. Jeg nyder det. - Må jeg se det?
- Maleriet? - Ja.
- Nej, helst ikke. - Jeg forsikrer Dem.
- Jeg vil finde det smukt - Ja. Nej.
Lige præcis det her maleri finder jeg en lille smule trivielt.
- Trivielt? Det tror jeg ikke. - Jo.
Det er bare blomsterne med deres søde blade
og nælderne med deres brændende favntag og skovens sø med sine blide kærtegn.
Det er for at sige det lige ud, det er romantisk vrøvl.
Skovsøen?
- Hvad? - Har De malet skovsøen?
Øh.
Sagde jeg skovsø? Nej, det har jeg ikke.
- Nej, jeg tænker bare højt. - Lad mig nu se det.
- Nej. - Jo.
Nej, jeg tænker bare højt.
- Min hånd. - Ja.
Hr. Cazotte!
Hr. Cazotte.
Storhertuginden er kommet. Hun vil se Dem straks.
Beklager.
De insisterer på at aflægge visit.
- Hvem gør det, Deres Højhed? - Familien Marbod.
Øv!
- Kan vi ikke sige nej? - Nej, det er umuligt. Det er familie.
Men jeg har undgået, at de kommer ind på selve Rosenbad,
hvor de kan høre barnet. Det bliver frokost i det grønne.
- Hvornår? - Nu på søndag.
- Nu på søndag? - Nu på søndag. Der er ingen vej udenom.
Barnet må gemmes af vejen.
Og Ludmilla skal være...
I sjette måned.
Stor pige.
Lisbeth må blive her sammen med barnet,
og alle andre må instrueres i allermindste detalje.
Ja, naturligvis. Det skal jeg nok stå for, Deres Kongelige Højhed.
Godt, hr. Cazotte.
Vil De?
Nå.
Ja.
Og Ehrengard?
Ja, jeg har jo, som De ved, malet hende hver morgen.
Og selvom hun ikke nødvendigvis har kendt til min tilstedeværelse
til min eksistens, så synes jeg virkelig,
det er, som om at nu er en forbindelse blevet skabt imellem os.
Jeg ved, hvad De tænker, Deres Højhed.
- Gør De? - Ja, det gør jeg.
Hmm.
Hvorfor kan den dumme nar ikke bare forføre pigebarnet
på den gammeldags manér og lade sjælen få ro?
- Ikke sandt? - Mere eller mindre.
Men den dumme nar er...
...kunstner
I øjeblikket opslugt og beruset af arbejdet med at skabe et mesterværk.
Jeg insisterer nu på at opnå en overgivelse
uden nogen som helst form for fysisk berøring.
Jeg kunne forføre pigebarnet på den gammeldags manér,
og opgaven ville måske ikke være så vanskelig.
Jeg kunne forføre hende i et særligt øjeblik,
hvor hendes sind var særligt i oprør, impulsivt og ureflekteret.
Men, Deres Højhed, jeg kan bare mærke, at det ville ikke betyde noget for mig.
De lyder, som om at De har indset,
at De ikke kan vinde vores væddemål, hr. Cazotte,
og derfor ændrer på betingelserne.
Nej. Jeg vil stadig forføre hende, det kommer stadig til at ske,
men forskellen er,
at kun hun vil vide det. I verdens øjne vil Ehrengard stadig være
på sin lille piedestal, den snehvide jomfru,
men sjæleligt vil vi for evigt være forbundet.
Netop det er den rene forførelse.
Og hvordan skal vi i øvrigt vide, at pigebarnet er overvundet, forført...
De mener, hvordan vi ved, hvem der har vundet vores væddemål.
Præcis.
Jeg vil vise hende det maleri,
jeg har skabt af hende, og netop da, i det moment,
vil hun vakle.
Da vil hun blive den rose, som lader alle sine blade falde
ved et eneste vindpust og står nøgen tilbage,
Deres Kongelige Højhed.
Når først man overgiver sig til lidenskaben, følger kroppen efter.
Hm.
Når hun ser maleriet, så vil hun ganske enkelt
besvime.
Hun skal besvime? Vores Ehrengard?
For alles øjne. Og det vil være beviset for den totale forførelse.
Jeg accepterer de nye betingelser for vores væddemål.
Skal jeg gøre Deres hest klar, frk. Ehrengard?
Lisbeth!
Hvad foregår der her?
Min gode mand. Øjeblik. Hvorfor går De her og råber?
Han truede mig.
Han gjorde mig aldeles forvirret.
Nu har jeg begået en frygtelig fejltagelse.
Han...
Han har lovet mig, at jeg vil få min Lisbeth tilbage,
hvis jeg hjælper ham.
Din Lisbeth?
Min...
Min Lisbeth er blevet taget fra mig.
Lisbeth taget fra Dem?
Og nu har jeg...
Nu har jeg gjort en forfærdelig fejltagelse.
Hvilken fejltagelse er det, De taler om?
De fine folk oppe på Rosenbad, de har løjet om barnet.
Jeg er blevet narret. Men...
Nu skal jeg hjælpe til.
Hvordan skal De hjælpe til?
I morgen...
Jeg skal stjæle et barn og vise det frem.
Klokken to skal jeg komme ned til lysningen i skoven.
Nu er jeg blevet så usikker på, om det er det rigtige.
Jeg er nødt til at tale med min Lisbeth først.
Jeg tror ikke, Lisbeth vil tilgive mig bagefter.
Hør her.
Hører De efter?
Fortsæt som aftalt.
Forstår De det?
Hvad?
Fortsæt som aftalt, og hold Lisbeth udenfor.
Det skal nok gå alt sammen.
Gå så med Dem!
Hvor har De været? Alle har ledt efter Dem.
Her er jeg.
Udflugten er om et øjeblik.
Det hele er forberedt. Alt er forberedt.
- Ja. - Ja.
De ser mig noget bleg ud, hr. Cazotte. Har De mistet modet?
- Nej, alt er godt. - Nej.
Har vi bestikket?
Det er nederst. Vi mangler nogle stole.
Cazotte.
Ehrengard.
Jeg beklager, at jeg ikke var ved søen i morges.
Ved...
Ved søen?
Jeg har hele tiden vidst, De var der.
Og at jeg ikke var der, skyldes kun, at min tilstedeværelse var krævet her.
Jeg vil gerne have...
...at De gør maleriet færdigt.
Men jeg tænkte på...
...om vi kunne gøre det på Deres kammer?
Måske har De brug for at være lidt tættere på.
Ansigt til ansigt.
Ja.
Selvfølgelig. Ja.
Ja, absolut.
- Kan De forestille Dem det? - Ja.
- Luk øjnene. - Hm?
Hvad?
Luk øjnene.
- Nu? Ja. - Ja.
Og forestil dem det.
Åh.
Ja, det...
Godt.
- Gør det hele klar. - Mm.
- Stil lærredet frem. - Ja.
- Så dukker jeg op efter frokosten. - Ja.
Ja, så dukker De op efter frokosten.
Skål.
Hvor det bare et fint sted, hvad?
Kære Marbod.
Det er os en stor glæde at byde velkommen til Dem og Deres kære hustru.
Det er en meget stor glæde...
Ja, det har De vist lige sagt.
Ja.
Og det er glædeligt...
...at prinsesse Ludmilla er frisk nok til at være iblandt os i dag.
Så dejligt.
Og at...
...vejret...
Og så vil jeg ikke sige så meget andet, end at det er en stor glæde
at byde jer velkommen.
- Fornøjelsen er helt på vores side. - Skål.
Så skønt. Skål.
Skål.
Ah! Mmh, en dejlig vin.
Mm. Ja, meget. Perlende let.
- Mmh. - Mmh.
Må jeg bede om krebsen?
Tak skal De have.
- Krebs? - Øh, ellers tak.
Haps.
Vi har været heldige med vejret, hvad?
- Ikke for koldt eller varmt. Lige tilpas. - Så dejligt vejr.
Det er jo kantareller. Det er en kantarel.
Skovens guld.
Så. Rolig.
Nej!
Matthias!
Hva...
Ma...
Nej.
Du...
Sto...
- Lækkert. - Meget.
Ja.
Nu synes jeg, denne komedie har varet længe nok.
Komedie?
Vær venlig at blande dig udenom.
Ja.
Kære prinsesse.
Tillad os.
Så fuld af liv.
Så blød.
Den er meget blød. Man skulle næsten tro...
- Undskyld! - Ej!
Matthias!
- Der kommer min gode mand. - Hvad laver du?
Matthias!
Ja, kom, Matthias.
- Kom. - Stop dog!
Matthias, kom.
- Matthias! - Fortsæt, Matthias.
Mat...
- Fortsæt! - [Lisbeth[ Matthias!
- Hvad laver du? - Ja, kom nu. Fortsæt.
Undskyld.
Matthias!
Matthi...
Mat...
Matthias! Stop!
Så. Ja.
Matthias, så stop dog!
Matthias!
Kom.
Nej! Stands!
Bliv. Spis. Poggendorf, kom. Hold ved.
- Stop! - Åh, Poggendorf.
Hr. Podolski!
Ehrengard!
- Så. - Ehrengard, vent!
Kom så. Ja.
Kom så. Stop! Vent! Hyp!
Kusken er væk.
Poggendorf, stig ind her. Deres Majestæt, følg med mig.
Tempo!
- Ih, altså. - Ti stille.
Du tier stille.
Åh. Tak.
Kør!
Kom.
Rolig! Stop!
Kom så. Kom.
Når jeg siger, det er til højre, så er det til højre.
- Hvorfor stopper du? - Tåbelige kvindemenneske, jeg sagde...
- Til venstre. - Jeg kører til højre.
Hurtigere!
Jeg sagde det jo. Hjulsporene fører jo den vej.
Hvorfor hører du ikke efter? Ih, altså.
Du der!
Av!
Stop! Det er nok!
Hvad er det dog, der foregår?
Ved Gud i himlen, jeg er en fuldstændig uskyldig mand.
Det er meget uretfærdigt, at den dame overfaldt mig.
Nå. Det var ellers et godt forsøg, kære kusine.
Øv.
Jeg forstår ikke. Dette barn er mit.
Ja, det er sandt.
Dette barn er hendes.
Sig det igen.
Jeg skal sige det igen. Og igen derefter.
Det er mit barn!
- Det passer ikke. - Jo.
Jo. Ja.
- Det kan jeg forsikre Dem om. - Ja.
De kan spørge Lisbeth. Hun vil bekræfte det.
Manden der er ganske rigtigt hendes ægtemand.
Han har bortført både barnet og dets amme.
Jeg har fulgt efter dem og har fundet dem her.
Det passer ikke.
- Jo - Jo.
Men hvem er barnets fader?
Det skal jeg fortælle Dem.
Cazotte.
Ja.
Vil du være sød at skaffe en vogn
og få vores barn kørt tilbage til Rosenbad?
Den laps!
Ja. Det må I bevise.
Bevise? Hvordan i alverden skulle man gøre det?
Skal vi vente på, at barnet vokser, og vi kan se,
om han har arvet de fædrene træk?
De holder os for nar.
Et bevis. Jeg forlanger et bevis.
Cazotte.
Ja.
Vis dem din notesbog.
Hm?
- Din notesbog. - Min notesbog.
- Min notes... Ja. - Det er åbenbart nødvendigt.
Det er nødven... Ja.
Ja. Det ville jeg rigtig gerne, men den har jeg ikke med. Den har jeg...
- Jo. - Nej.
Er den ikke i din venstre jakkelomme?
Ja.
Ehrengard.
Kurt.
- Ikke nu. - Jamen, hvad med...
Nej.
Uh.
Mm-hm.
Er det nok?
Ah!
Så. Kom.
Så.
Kom.
I morgen ved daggry.
Kurt!
Kom, vi går.
Vil De vælge først?
Nej, det kan De bare gøre. Det er fint.
Meget vel.
Hjælp ham.
- Nå ja. - Værsgo.
Er De klar?
Undskyld. Jeg forstår ikke, hvorfor vi ikke kan tale om det.
Vi er vel voksne mennesker.
Tyve skridt. Eller færre måske?
Tyve skridt.
Vil De ikke godt overveje en ting...
Et. To.
Tre. Fire. Fem.
Seks. Syv. Otte.
Ni. Ti. Elleve.
Tolv. Tretten.
Fjorten.
Femten.
Seksten.
Sytten.
Atten.
Nitten.
For en i helvede, jeg er ramt!
Jeg er ramt!
Stands!
Vent!
Hm.
Amen.
Fred være med dig.
Og med din ånd.
Og endelig, lidt over et år efter deres bryllup,
kunne prins Lothar og prinsesse Ludmilla holde deres førstefødte over dåben.
Her ender historien om Ehrengard.
Hun bar ved den lejlighed, på skrå over sin hvide kjole,
Sankt Stephan Ordenens lyseblå bånd,
en orden, som gives adelige damer,
der har udmærket sig i Babenhausens tjeneste.
Jeg deltog selv, men fik dog ingen orden.
Så!
Senere drog jeg til Rom.
Her fik jeg flere prestigefyldte opgaver,
hvor jeg kunne færdigudvikle mit store kunstneriske talent.
Grazie.
Desuden fik jeg af bekendte mit kunstnernavn.
[Cazotte[ De kaldte mig...
...Casanova.