Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
EHRENGARD: ARTA SEDUCȚIEI
Vă rog, nu vă mișcați, Alteță!
E incredibil că nu simți nevoia de o mică pauză.
Iar v-ați îndreptat rochia?
Dacă da, neintenționat.
Nu mișcați, vă rog!
S-a întâmplat ceva?
Dacă te-ar vedea acum, soțul meu te-ar decapita.
Marele Duce mi-a dat impresia că dorește să vă surprind frumusețea.
Nu este loc pentru meschinătate.
Gata!
Te-ai răzgândit?
Mă tem că apreciez poziția capului pe corpul meu, Alteță.
Trebuie să vă rog să stați dreaptă.
Durează o eternitate.
Într-adevăr.
- E nevoie de timp pentru un portret. - Am remarcat.
Ca pentru seducție.
- Bună, dle Cazotte! - Bună, dră Zimmermann!
Dle Cazotte!
- Trebuie să plătești chiria! Dacă nu... - Stimată doamnă,
nu m-am oferit să vă desenez portretul? Dacă ați ști ce valoare are...
Nu vreau un desen cu mine. Vreau bani.
Îi veți primi în curând. Aveți încredere în mine!
Zâmbiți! E o zi minunată. Totul e bine.
Sunt foarte onorat de invitație, Altețele Voastre.
Vă mulțumesc pentru invitație.
Sunt încântat. Foarte încântat.
Mulțumim!
Sunt copleșit și onorat să fiu invitat, Altețele Voastre! Vă mulțumesc!
E pictorul.
Sper că sunteți mulțumit de pictură, Alteță.
Un pictor?
Ce pictură frumoasă, nu? Arată exact ca ea.
Și, totuși, ceva e diferit.
Nu mă pricep la asemenea lucruri. Dar, dacă tu spui...
Interesant! Ați spus: „Și, totuși, ceva e diferit.”
Cred că arta ar trebui să fie mai mult decât o copie.
Ca o poezie pe care, deși nu o înțelegi în întregime...
- Despre ce vorbești? - Mă scuzați! Mă numesc Cazotte.
Am pictat acest portret. Sunt artist, pictor, om. Și dumneavoastră sunteți?
Vă rog să nu!
E fiica mea.
- Fiica ta? - Da.
Dle Cazotte.
Pari prost dispus. Nu-ți priește petrecerea?
Ba da, Alteță.
Te rog, spune-mi cine ți-a furat privirea!
Mi-a fost furată?
Da. E foarte evident.
Poți să-mi spui orice.
Nu sunt geloasă. Chiar din contră.
Mă bucur să aud despre pasiunile altora. În detaliu!
Adevărul e că am văzut o tânără domnișoară.
- Unde e? - Acolo.
Da, Ehrengard.
- Ehrengard. - Da, e minunată.
Tatăl ei a fost aghiotantul socrului meu.
- E o familie destul de severă. - Am constatat.
I-a plăcut portretul? A fost vrăjită de talentul tău?
Nu, nu pot spune asta.
Bietul de tine! Dar nu fi atât de descurajat!
Un tânăr mi-a spus recent că e nevoie de timp pentru seducție.
Ca pentru un portret.
Tocmai de aceea te-am invitat în seara asta.
Un nou portret?
Nu. Pentru talentul tău la seducție. Vino!
Îl mai știi pe fiul meu?
- E chipeș, Alteță. - Într-adevăr.
Avem nevoie de ajutor.
- Serios? - Da.
- Știi ce e Actul Succesiunii? - Nu.
Cum mă așteptam. Poziția noastră pe tron nu e sigură.
Știi că fostul Mare Duce nu a avut copii.
- Chiar nu... - Doar ascultă!
N-a avut. Soțul meu nu e un descendent direct.
Tronul a ajuns să fie disputat de verii ducelui.
Soțul meu l-a câștigat. Acela e unul dintre verii lui.
Sunt contele Marbod și contesa Orsyla.
Câh!
Ne privesc ca niște șoimi.
Problema noastră e că Marele Duce e grav bolnav.
- Doctorii nu-l pot ajuta. - Îmi pare rău să aud, Alteță!
Da, e sfâșietor.
Fiul meu ar succeda la putere,
dar, nefiind căsătorit, nu poate moșteni tronul.
În situația actuală...
- Poziția pe tron nu e sigură. - Exact.
Și cum pot să vă ajut, Alteță?
Uită-te la fiul meu!
Uită-te la tânărul prinț și la doamnele care roiesc în jurul lui!
Nu le dă niciun pic de atenție.
Nici măcar un zâmbet.
Viața amoroasă și erotismul nu prezintă niciun interes pentru el.
- Văd ce vreți să spuneți, Alteță, dar... - Dar ce?
Fructele nobile se coc mai încet.
Ți-am spus deja că nu avem timp.
Prințul Lothar trebuie să-și ia o soție.
Dacă nu, tronul va ajunge
la vărului soțului meu.
E foarte derutant, dar astea sunt regulile.
- Doar ca să înțeleg... Da. - Sarcina ta, dle Cazotte...
e să trezești pasiunea fiului meu.
Frumoasa pasiune.
- Da? - Nu mă pot gândi la cineva mai potrivit.
- Nu știu dacă pot. - Firește că poți!
Spune-mi cât vrei!
Nu e o chestiune de bani, Alteță.
Dar insist să fii răsplătit pentru eforturile tale.
Orice-ți dorești!
Folosește-ți imaginația!
- O vreau pe Ehrengard. - Pe Ehrengard?
Aș vrea să-i fac un portret. Poate puteți să aranjați asta.
Fie!
Mă voi strădui.
- Dar trebuie să-mi spui toate detaliile. - Desigur, Alteță!
Păstrați diferența!
Va veni cineva de la palat să-mi ia restul lucrurilor.
Mă scuzați, milord!
Mă numesc Cazotte. Sunt pictor.
O cunosc pe mama dumneavoastră. Doar mă plimbam prin grădină.
Nu am intenții rele, milord.
V-am văzut stând aici și mi s-a părut...
Scuzați îndrăzneala, dar păreți puțin trist.
- Vor să mă mărit. - Cine?
Mama și tata.
- Toți. - Vai!
Și nu vă doriți asta?
Nu.
Fiindcă puneți preț pe libertate. Da.
Dacă v-aș spune, milord,
cu tot respectul, că ați înțeles greșit un anumit aspect?
Ceea ce vedeți ca pe o închisoare
e, de fapt, o formă de eliberare.
Dați-mi voie să vă arăt niște schițe!
Asta e viața amoroasă.
Da. Acela a ieșit bine.
Vedeți poezia ei?
- Vă place? Vi-l dăruiesc. Păstrați-l! - Da.
Am câștigat încrederea prințului.
Alteță, onoarea nu-mi permite să vă dezvălui în detaliu
ce i-am spus în acele zile și nopți.
E suficient să spun că i-am stârnit imaginația cât am putut.
I-am recitat pasaje din Decameron și din Povestirile din Canterbury,
despre morar și despre femeia din Bath,
despre frumusețea care poate fi găsită în asta,
despre petale de trandafir mătăsoase, despre inimi care stau să spargă pieptul
și aprinderea unei a treia lumânări cu propria torță.
I-am propus să facă o călătorie.
O călătorie?
Da. La castelul din Leuchenstein.
Pictez un portret de familie acolo. Aș vrea să merg cu prințul
și să-l prezint fiicelor lordului. Cu voia dumitale, Alteță.
Dar am încercat deja în Leuchenstein. Fetele sunt groaznice. N-au deloc farmec.
- Nu și fata cea mai mică, Ludmilla. - Dar e doar o copilă.
Timpul zboară, Alteță. Săptămâna viitoare împlinește 18 ani.
Da?
Cunoști bine familia aia?
Le-am pictat portretele cu mult timp în urmă.
Doar ai pictat portrete?
Alteță, ce fel de om mă credeți?
Poate ar fi indicat să-ți temperezi așteptările.
Nu am așteptări. Doar speranțe.
Milord, mă gândeam că ai putea purta asta.
Să mă îmbrac ca un țăran?
Nu. Ca ucenic. Pentru anonimitate.
O poți măsura pe Ludmilla fără să fii distras de povara titlului.
Cum e? E ca un trandafir
al cărui parfum bogat atrage nevinovat
trecătorul să culeagă floarea.
Dar nimeni n-a cules-o încă.
Închide ochii și imaginează-ți cea mai frumoasă femeie!
Mâna ei fermă, cu pielea albă.
Șoldurile ei.
Genunchii.
Gleznele.
Vocea ei catifelată și respirația ei blândă.
Ești gata, milord? Bun! Să trecem la treabă!
Cred că am terminat, Altețele Voastre.
Dar trebuie să facem o mică schimbare.
Prințesă Ludmilla, ai înflorit cu o viteză de necrezut.
Te-ai transformat complet în cele două luni de la ultima mea vizită.
Aș dori să te rog să mai rămâi aici puțin,
ca să fac câteva modificări.
Mamă, tată, îmi permiteți?
Mă tem că va trebui să vă rog să părăsiți camera, Altețele Voastre.
Dacă e să-i surprind frumusețea unică,
e nevoie de o anumită detașare de la rolul ei de mezină a familiei.
Veniți!
- Trebuie să apropiem șevaletul. - Da, domnule!
Ia să văd!
- Mă înroșesc. - N-o face!
- Te rog, nu-mi picta fața îmbujorată! - Promit.
Nu vom exagera cu roșul.
Ridică puțin bărbia, te rog! Așa!
Mărturisesc, milady, despre norocul care a dat peste mine.
N-am mai avut niciodată un asistent atât de talentat.
Are un spirit artistic cum n-am mai întâlnit.
Și, iartă-mă,
nu-i așa că e chipeș?
- Da! E foarte chipeș. - Foarte chipeș!
E chipeș și e înzestrat cu har. Găsește frumusețea unde altul nu o vede.
Asta înseamnă talent. E esența talentului.
E minunat. De fapt, a fost ideea lui să-ți rafinăm portretul.
- Nu cred. - Ba da.
- Nu. - Ba da.
„Nu-i faci dreptate. În ea se află o frumusețe și mai mare.” El a spus-o.
- N-a zis asta. - Ba da.
Și am fost de acord.
- Nu. - Ba da.
Dar e păcat.
E mare păcat că e extrem de timid.
Dar e ceva specific celor mai mari artiști, nu-i așa?
- Nu știu. - E. Te asigur că e.
- De unde e? - De unde e?
E vlăstar nobil.
Exact ca tine.
A venit timpul să-ți dezvălui identitatea, Alteță.
- Eu? - Nu. Ei bine, poftim!
Ai grijă ca prințesa să nu fie deranjată!
Și au dispărut ca doi cățeluși jucăuși.
De necrezut!
Vino!
S-au plimbat prin grădina castelului.
Ești un geniu, dle Cazotte.
Pasiunea sălășluia în sufletul lui. Eu doar am adus-o la suprafață.
Ai adus un mare serviciu familiei noastre.
A fost o plăcere.
- Vreau să știți asta. - Da.
Da.
- Ce e asta? - Mă tem că trebuie să te dezamăgesc.
- Cum? - Am vorbit cu generalul Schreckenstein.
S-a opus ferm ideii de a realiza portretul fiicei lui.
Ai noroc că nu ți-am spus numele. S-a înfuriat la culme.
Înțeleg.
- Vai! Ești... - Nicidecum, Alteță. Nicidecum.
Mi-a făcut plăcere să ajut. Nu e nevoie să mă plătiți.
- Bine, dar nunta. - Da.
Trebuie să accepți invitația la nunta fiului meu. Insist.
Luați în primire aceste inele binecuvântate și sfințite.
Schimbați-le între voi și purtați-le mereu ca simbol al jurământului de nestrămutat
pe care vi l-ați făcut azi unul celuilalt.
Ludmilla, în numele Tatălui, al Fiului și al Sfântului Duh,
te iau ca să fii soția mea întru lege.
Lothar, în numele Tatălui, al Fiului și al Sfântului Duh,
te iau ca să fii soțul meu întru lege.
Binecuvântez acum această uniune
în numele Tatălui, al Fiului și al Sfântului Duh.
Amin!
Toți cei prezenți azi aici
vor fi martori ai validității acestui pact sfânt.
Ceea ce Domnul a unit, nimeni să nu despartă!
Confirma hoc deus quod opratus es in nobis.
Amin!
Opriți!
Dle Cazotte, strângeți-vă lucrurile! Veniți cu noi!
Alteță!
Vai! Ai sosit.
Păreți supărată.
Se va naște un moștenitor.
- Felicitări! - Ba, dimpotrivă.
- Dimpotrivă? - Da.
Pruncul ei se va naște la sfârșitul lunii mai.
- Da? - Da.
- Asta e peste patru luni. - Da, presupun că da.
Sunt patru luni, nu nouă.
Râzi?
- Nu vezi că va fi un scandal? - Ba da, Alteță. Scuzați!
Domnul, care El însuși e un mare artist,
uneori pictează ceva pentru aprecierea ulterioară.
În 150 de ani, situația actuală va părea o idilă pură,
compusă pentru bucuria spectatorilor. Sunteți prea aproape...
Te rog, scutește-mă!
Scuzați! Încerc să spun
că toți supușii tăi loiali vor zâmbi în sinea lor
când vor afla de problema asta. Oricine ține cu perechea de îndrăgostiți.
Ți-am spus deja cât de greu a fost să rămânem pe tronul Babenhausen.
- Din cauza vărului... - Marbod. Da.
Promiscuitatea e acceptată între artiști, dar aici e o condamnare la moarte.
Prințul va pierde tronul
dacă se află că copilul a fost conceput în afara căsătoriei.
- Ce veți face? - Nu știu.
Fiul dvs. și soția lui trebuie duși altundeva,
departe de ochii publicului.
Să se ascundă?
Da. Ar trebui să fie posibil.
- Da, dar de ce? - Ca lumea să rămână pe gânduri.
Pe gânduri?
Da. V-am explicat că seducția poate fi întocmai ca o vocație.
Da.
Ar trebui să fie posibil să seducem masele în același mod.
Vorbești mult, dar spui foarte puțin. Știi asta?
Mă simt responsabil.
Mi-ați cerut să deschid ochii fiului către farmecul sexului feminin.
Ochii, nimic mai mult.
Dar, Alteță, providența ne zâmbește.
Trebuie să-i primim favoarea.
Cred că știu cum să rezolv problema asta.
Mai întâi, Altețele Voastre trebuie să anunțați poporul.
Stimați cetățeni din Babenhausen!
Se va anunța că data fericitului eveniment va fi...
...în luna septembrie.
Veți anunța că, la sfatul medicului de la curte,
prințesa Ludmilla va trebui să petreacă multe luni la pat.
- Că necesită liniște și pace. - ...liniște și pace.
Liniște și pace? Dar unde le poate avea?
Ei bine, va trebui să găsesc un loc cât mai nepopulat și izolat.
Departe de ochii lumii.
Să aranjez ca totul să fie armonios.
- Te vei ocupa și de decor? - Da.
E crucial ca prințesa Ludmilla să nu fie văzută
decât la șase luni după nașterea copilului.
Voi sta cu ei pe toată durata, ca să văd că totul merge conform planului.
- Poți să faci asta? - Da.
- Vai! - Văd că ți-a pierit din siguranță.
Nu, Alteță, doar că tocmai am realizat
că prințesa Ludmilla va avea nevoie de o doamnă de onoare.
Nu una dintre cele de la curte, predispuse să bârfească,
ci una aleasă cu grijă.
- Cineva de încredere. - Firește.
Trebuie să aibă familia, educația și înfățișarea
care să justifice alegerea ei.
- Sunteți de acord? - Da, desigur.
În plus, să fie tânără și bună la suflet.
În timpul izolării, prințesa își va dori o confidentă
cu o vârstă și un temperament similar.
Unde să găsim o tânără aristrocrată cu caracter plăcut,
cu o minte inteligentă și o inimă neșovăitoare și loială...
Iar ai început. Vorbești mult, fără...
Mă scuzați! Voiam să vă întreb dacă cunoașteți o asemenea femeie.
Vă puteți gândi la cineva?
- Ehrengard. - Vai! Desigur.
- Ești o figură, dle Cazotte. - Cum adică, Alteță?
Vrei să o seduci.
Nu.
Aveți dreptate.
Așa e.
Vă datorez adevărul, fiind unul dintre puținii oameni pe care i-am cunoscut
care înțelege artistul. E adevărat.
Scuzați-mă, dar vă pot spune liber ce gândesc?
Da.
O văd.
O tânără în rochie albă, fiica unui neam de războinici,
în a cărei conștiință, arta și artistul nu au existat niciodată.
De aceea, întocmai ca Michelangelo, exclam:
„În acea bucată de marmură stă ascuns cel mai mare triumf al meu.”
Lăsându-i la o parte pe Michelangelo, marmura și războinica în alb,
ți-am spus că familia Schreckenstein e luterană. Sunt extrem de stricți.
Sunt, fără exagerare, puritani. Și toți sunt militari.
Nu te vei putea apropia de ea.
Posibil.
- De data asta ai țintit prea sus. - La fel de posibil.
Dar nu am îndoieli.
Atunci, se cere să facem un pariu.
Un pariu că?
N-o vei seduce pe Ehrengard.
Și dacă reușesc?
Dacă o cucerești, îți voi oferi o slujbă pe viață la curte.
În plus, îți voi oferi o locuință de artist oriunde vrei.
Acolo vei putea să îndrugi vrute și nevrute, după plac.
Și dacă eșuez?
Îmi vei picta din nou portretul.
Și de data asta nu mă vei respinge.
Prea bine.
Eu și Marele Duce n-am uitat serviciul loial adus tatălui său.
A fost încununarea carierei mele timpurii.
Nu ai voie să dezvălui nimănui ceea ce vei afla.
Nici măcar Marelui Duce.
Dar, spuneți-mi, vă rog, pe ce criterii ați evaluat calitățile fiicei mele?
Cu toată sinceritatea, dle general, sfetnicul meu a fost cel care a ales-o.
Dl Cazotte.
Am avut...
...în fața ochilor...
...o tânără Walkirie,
crescută cu strictețea virtuții militare.
Singura fată într-un șir lung de războinici.
O tânără extrem de potrivită, ca un înger de lumină încinsă,
care va păzi cu sabia-i aprinsă paradisul tinerilor îndrăgostiți.
Mă las dus de val. Sunt impresionat de tăria lui Ehrengard.
Văd de unde o moștenește.
Termină cu prostiile!
În fine.
Niciun Schreckenstein nu a refuzat să-și ajute ducele.
Întreaga noastră familie vă e foarte recunoscătoare.
Ehrengard, fă-ți bagajele!
După poruncă, tată, dar am o rugăminte.
- Ce e? - Pot să-mi iau adio de la Kurt?
Cine e Kurt?
Logodnicul meu, Alteță.
Firește că-ți poți lua rămas bun de la logodnic!
Îți mulțumesc încă o dată, Ehrengard!
E o onoare să-mi pot servi țara.
Ești o fată bună. Nu ești de acord, dle Cazotte?
- Da. Absolut. - Da.
Odihnă plăcută, Ehrengard!
Odihnă plăcută, Alteță!
Da, odihnă plăcută, Ehrengard!
Bonne nuit!
Ce șarlatan pompos!
- Am găsit un loc izolat. - Da?
La Rosenbad.
- Rosenbad? - Da.
- E nelocuit de multe generații. - Întocmai!
Bun-venit!
Doctorul nostru, profesorul Putziger.
Va locui aici ca să stea cu ochii pe starea prințesei.
Maestrul de călărie, dl Podolski.
Și, desigur, eminenta contesă Poggendorf, prima între doamnele de onoare.
A fost mereu cea mai loială doamnă de-a mea.
Și iat-o pe Ehrengard!
Știi cum stă treaba cu ea.
Îți doresc mult noroc!
Când veți avea timp, oglinda va trebui lustruită.
Închideți ușile de la holul de intrare pentru a nu se face curent!
- Dle Cazotte? - Da?
- Pot să vă întreb ceva? - Desigur.
Sunteți un servitor de la curtea regală?
Nu. Nu, nu sunt. Eu servesc doar artele. Sunt pictor.
Pe holul de la intrare...
- Domnule Cazotte. - Da.
Îmi amintesc unde v-am văzut prima dată.
- Da? - La marele bal.
Stăteați lângă portretul Marii Ducese.
Nu am dat atenție evenimentului.
De obicei, rețin chipurile oamenilor,
dar nu rețin să te fi văzut.
- Nu am vrut să te jignesc, dar... - Crezi că mă jignești?
Mi-ești indiferent.
Și acum faceți cu mâna! Faceți cu mâna!
Și zâmbiți!
E un loc de basm.
Mă bucur să aud că-ți place.
Am vrut să creez un loc
în care prințesa noastră să vrea să aducă un cupid în lumea asta.
- Sunt pentru mine? - Da.
- Mulțumesc! - Cu drag!
Bună, Cazotte!
Alteță,
În mica noastră curte s-a instalat rapid o atmosferă romantică.
Cât despre relația prințesei Ludmilla cu noua ei doamnă de onoare,
prințesa, plină de dulceața vieții, ca o albină...
... ca o albină în drum spre stup...
o vede ca nimic mai puțin decât o soră.
- E adevărat că logodnicul tău e soldat? - E adevărat.
Trebuie să-ți fie frică. Dacă e trimis la război într-o zi?
Asta fac soldații.
L-am învățat să facă scrimă. Toți din familia mea învață asta.
El m-a învățat să trag cu pistolul.
Da. De multe ori.
Vrei să ai copii?
Cât despre pariul nostru, Alteță, trebuie să recunosc
că progresul meu e lent, și aproape că bate pe loc.
Dle Cazotte.
Bună, Ehrengard!
Te-ai trezit devreme.
Da. Am obiceiul să mă trezesc devreme.
Te duci să călărești?
- Mă scuzați? - Te duci să călărești?
Vii cu mine?
- Dacă vrei să călărești singur... - Nu.
Nu. Nu, e în regulă...
N-ar trebui să fie o problemă.
Lasă-mă să mă gândesc puțin!
Sigur! De ce nu?
- Bună, dle Podolski! - Bună dimineața, dle Cazotte!
- Îmi poți pregăti calul? - Calul dv.?
Pregătește-mi tot calul de ieri!
Calul de ieri?
Orice cal.
Da, dle!
- Vii? - Ia-o înainte! Te prind din urmă!
Ai început să obosești. Te-am epuizat?
Uite!
E alpenglow.
E o interacțiune rară a spectrului culorilor din atmosferă.
Alpenglow?
Da.
Alpenglow.
Deja dispare.
Da. E firesc.
Și-a dezvăluit esența intrinsecă, și acum nu poate decât să se autodistrugă.
Va fi o zi senină. E un miracol.
Nu!
Crezi că e posibil să-mi fie adus calul personal aici?
Calul personal?
Acești cai sunt prea blânzi.
Da. Într-adevăr. Și al tău nu e?
Îl cheamă Wohtan.
Doar eu îl pot călări.
Îmi imaginez.
Dle Cazotte!
Dle Podolski. Ce s-a întâmplat?
Vine cineva.
- Întoarce-l din drum! - Nu pot. E vărul Marelui Duce.
O vizităm pe prințesă. Sunt vărul Marelui Duce.
Ce frumos din partea voastră! Dar mă tem că prințesa s-a îmbolnăvit.
E doar o vizită scurtă. I-am adus un coș cu daruri.
Va trebui să reveniți altă dată,
- ...sau să-l iau eu. - Cârnați buni.
După cum vă puteți imagina,
prințesa nu poate primi oaspeți, dată fiind boala ei.
Mă alungi?
- Sunt doar un mesager. - Insist.
- Uite... - Cine mă crezi?
- Eu doar... - Mișcă!
Marbod.
Ce surpriză!
Eram în apropiere. Aducem daruri de acasă pentru prințesă.
Voi vedea că le primește. E foarte bolnavă.
E doar o vizită scurtă.
E contagioasă. E în carantină.
- Dar... - La revedere!
Lothar. Dragă Lothar! Nu stăm mult.
- Ai văzut că mințea? - Firește!
Și ai văzut cum era îmbrăcat șarlatanul? Scuză-mă, dar e cumva la carnaval?
Să rămânem în zonă!
Am adus daruri locuitorilor castelului, dar nu primesc vizitatori.
Știi pe cineva care lucrează la castel?
- Eu îmi văd de treaba mea. - Stai!
Poate ai fi dispus să-ți revizuiești atitudinea?
Ne întoarcem în Babenhausen diseară. Acum vei ști unde să ne găsești.
Alteță,
A mai trecut o lună. Mai e puțin timp până la naștere.
Dată fiind situația, nu ne puteți vizita, așa că permiteți-mi
să vă transmit câteva impresii de aici.
Dați-mi voie să încep cu veștile bune.
Am avut parte de un noroc neașteptat.
Nu puteam să dorm, și am decis să mă plimb prin pădure.
Atunci am văzut-o.
Și de îndată am realizat
că zeii m-au binecuvântat cu o sursă de inspirație neasemuită.
Nu m-am înșelat câtuși de puțin când i-am evaluat frumusețea.
Dar e mai presus de atât.
Generozitatea zeilor a fost chiar mai grandioasă.
Sper să nu găsiți ce scriu prea explicit, nici să nu mă considerați voaior,
dar scena avea o calitate picturală.
Lumina, lacul din pădure, femeia din apă,
întregul peisaj mirific
implora aprins să fie imortalizat într-o operă de artă.
Și acest tablou pe care m-am simțit îmboldit să-l pictez...
„Nimfă îmbăindu-se într-un lac din pădure.”
...sau „Baia Dianei” ar fi în sine o minune,
o glorie, momentul de încununare al carierei mele de artist.
Oare există modalitate de a o cuceri mai complet decât surprinzându-i
și imortalizându-i pe pânza mea toate contururile și nuanțele corpului,
astfel încât nimeni din această lume să nu ne mai poată despărți?
Acest tablou necesită răbdare.
Așa că aștept.
Nu-i mângâi niciodată părul și nu-i ating în trecere mâna.
În schimb, o abordez în alte feluri.
Wohtan! Bună!
Bună!
Și așa se scurg zilele, Alteță, cu progrese mărunte, făcute cu precauție.
... pentru inima mea.
- Ehrengard. - Bună!
Apreciez scrisoarea!
- Mi-ai lipsit... - Nu ne putem întâlni așa.
- De ce nu? - Nu am voie să spun, deci nu-ți spun.
Voi fi staționat trei luni aici.
Poate, cândva, îți voi putea spune totul.
Adio, prietene!
Ehrengard! I s-a rupt apa!
Nu încă!
Dle Podolski, trimite după Marea Ducesă!
- Unde e copilul? - Alteță!
La început, toți din castel s-au temut,
dar, după ce a răsunat primul plânset din camera prințesei,
atmosfera s-a îmbunătățit dramatic.
Fii sincer, dle Cazotte!
E sănătos?
E cel mai frumos copil care vede lumina zilei în Babenhausen.
Iată-te! Lasă-mă să-l văd!
Haide!
- Haide! - Vreau să-l văd!
- Nu e minunat? - Lasă-mă să-l văd!
Felicitări!
- Seamănă cu mine. - Seamănă cu bunica.
Nu e cea mai frumoasă ființă pe care ai văzut-o vreodată?
Chiar și eu, Alteță, deși nu sunt predispus la sentimentalism,
trebuie să recunosc că sunt uimit de frumusețea copilului.
Și cu Ehrengard? Cum progresează relația cu ea?
S-a îndrăgostit pentru prima dată în viața ei,
dar nu realizează asta.
Așa de repede?
Nu de mine, ci de nepotul Alteței Voastre.
- Pe bune? - Da.
- Ce dulce și ce păcat!
Deci și-a pierdut interesul față de tine?
Ba, din contră! Situația îmi servește perfect scopului.
E posibil ca, pentru cineva cu dispoziția și stăpânirea ei de sine,
faptul că s-a atașat de însuși zeul iubirii
e primul pas pe drumul spre capitularea totală, Alteță.
Am impresia că te agăți de un fir de pai.
De fapt, de Cupid, întruchiparea iubirii, cea mai seducătoare făptură. Credeți-mă!
Mamă!
- Te așteaptă caleașca. - Da.
Deja plecați?
Cei din familia Marbod mă urmăresc ca niște șoimi. Câh!
Absolut nimeni din afara castelului nu poate să vadă acest copil.
- Ai înțeles? - Da, Alteță.
- Și tu, Lothar? - Desigur, mamă.
Încă un lucru. Am găsit o doică.
Numele ei e... Lisbeth. E o localnică. Ne vedem nevoiți să o aducem aici.
- E de încredere? - Da. Am făcut cercetări.
Lisbeth, te rog să mai treci pe acasă! Cum să am grijă de mine?
- Am făcut aranjamente cu vecinul. - De ce trebuie să locuiești acolo?
Poți veni acasă din când în când...
Dați drumul ușii!
- Lisbeth? - Du-te!
Lisbeth? Poate...
Lisbeth!
- Veniți? - Da.
- Nu te-ai grăbit deloc. - Îmi pare rău!
Am iscodit, dar nu am aflat nimic. Nu este nicio veste de la Rosenbad.
Atunci de ce ne-ai chemat?
Au avut loc niște evenimente.
- Doriți să beți ceva? - Da, te rog!
Da. Din păcate, mi-a mai rămas doar acestă sticlă foarte scumpă.
Sperăm că e bună!
- Curtea a angajat pe cineva. - Pe cine?
O femeie.
- Ce altceva ne poți spune? - O femeie cu sugari.
Cum ai aflat asta?
Îl vedeți pe domnul acela? E soțul femeii.
Vine aici, seară de seară, și-și bea amarul.
Vă recomand să discutați.
Ne scuzați!
Ce ne poți spune despre Rosenbad?
Totul e o mare minciună.
Acum am rămas fără soție.
Era vorba să lucreze la castel ca madama prințesei.
E servitoarea unei tinere răsfățate, și de aceea nu am voie să vorbesc cu ea.
Dar
apoi...
Nu. Am promis să nu spun nimic.
Bunul meu domn.
Sunt vărul Marelui Duce.
În numele ducatului, îți poruncesc să ne spui ce știi!
Deja...
este un copil la castel.
Am știut eu!
Trebuie să-i scriem vărului tău. Spune-i că vrem neapărat să-i vedem!
Mi-e dor de ea! Mă puteți ajuta?
Vă dau o sarcină.
Dacă reușiți să furați copilul, voi vedea să fiți reunit cu Lisbeth.
- Să fur copilul? - Da.
În semn de apreciere pentru acest efort eroic,
mă voi asigura personal că veți primi o poziție însemnată la curte
când eu și soția mea vom prelua tronul.
Nu crezi că asta ar face-o fericită și mândră pe Lisbeth?
Bine.
Iată ce va trebui să faci!
Domnule Cazotte.
- Ehrengard. - Te-ai trezit devreme.
Da.
Așa e.
Ieri a fost cea mai scurtă noapte din an.
Serios?
- Nu am știut. - Da. E adevărat.
Și mereu petrec cea mai scurtă noapte în aer liber.
În aer liber? De ce?
E un fel de ritual.
- Un ritual? - Da.
Ce fel de ritual?
Pictez. Surprind natura
în cel mai fragil moment al ei.
- Fragil? - Când e la maximul înfloririi.
Înainte să înceapă să se predea, puțin câte puțin, întunericului.
Ce trist!
- Nu e trist. Îmi place. - Pot să văd?
- Tabloul? - Da.
- Aș prefera să nu-l vezi. - Sigur o să-l găsesc frumos.
- Nu. Acest tablou mi-a ieșit cam banal. - Banal? Mă îndoiesc.
Da, sunt doar flori cu dulcile lor petale,
urzici cu îmbrățișarea lor arzătoare, lacul din pădure cu mângâierile-i blânde.
- E doar o prostie romantică. - Lacul din pădure?
- Poftim? - Ai pictat lacul din pădure?
Am zis lacul din pădure? Nu.
- Gândeam cu voce tare. - Lasă-mă să văd!
- Nu! Doar gândeam cu voce tare! - Ba da!
- M-ai luat de mână. - Da.
Dle Cazotte!
Dle Cazotte.
A sosit Marea Ducesă și vrea să vă vadă.
Mă scuzați!
Insistă să vină în vizită.
Cine insistă, Alteță?
Familia Marbod.
- Nu le putem spune nu? - Nu. Imposibil. Sunt din familie.
M-am asigurat că nu vor intra în Rosenbad ca să audă copilul.
- Vom face un picnic. - Când?
Duminica asta.
- Duminica asta? - Nu ne putem sustrage.
Copilul trebuie ascuns.
- Ludmilla trebuie să pară... - Gravidă în șase luni. Cu burtă.
Lisbeth trebuie să stea aici cu copilul
și ceilalți servitori trebuie instruiți atent.
Desigur. Voi face să fie așa, Alteță.
Bine, dle Cazotte.
Te rog.
- Ei bine. - Da.
Cum e cu Ehrengard?
După cum știți, am lucrat diminețile la tabloul cu ea.
Și chiar dacă nu a fost conștientă de prezența mea
sau de existența mea, simt că s-a format o legătură între noi.
Știu la ce vă gândiți, Alteță.
- Da? - Da.
De ce nu poate acest nătâng naiv
să seducă o fată ca tot omul și să-și ostoiască tumultul minții?
- Nu-i așa? - În linii mari, da.
Dar nătângul cel naiv e...
un artist,
care, în acest moment, e absorbit și îmbătat de crearea unei capodopere.
Insist să obțin capitularea totală
fără niciun fel de contact fizic.
Aș putea s-o seduc pe fată ca tot omul, și, firește, ar fi mai puțin dificil.
Aș putea s-o seduc într-un moment special, în care sufletul ei e agitat, impulsiv.
Dar, Alteță, simt că nu ar avea nicio valoare pentru mine.
Am impresia că ai realizat
că nu poți câștiga pariul, iar acum încerci să schimbi condițiile.
În niciun caz! Intenția mea e tot să o seduc, Alteță.
Se va întâmpla. Dar diferența e că ea va fi singura care va ști.
Pentru alții, va părea că Ehrengard e tot pe piedestalul ei,
ca o fecioară, dar sufletele ne vor fi unite pe veci.
Aceasta e adevărata seducție.
Cum îmi voi putea da seama că fata a fost sedusă...
- Și că am câștigat pariul? - Întocmai.
În clipa în care îi voi arăta tabloul cu ea, ea se va cutremura.
Va fi ca trandafirul care-și scutură toate petalele
la o singură pală de vânt și rămâne descoperit, Alteță.
Când sufletul a cedat pasiunii, corpul va face întocmai la fel.
Când va vedea tabloul, pur și simplu, va leșina.
Va leșina? E vorba de Ehrengard, nu?
În fața tuturor, iar asta va fi dovada seducției desăvârșite.
Accept noile condiții ale pariului.
Să vă pregătesc calul, dră Ehrengard?
Lisbeth!
Ce se petrece?
Oprește-te puțin, bunule domn! De ce umbli bezmetic și urli?
M-a amenințat. M-a derutat.
Am făcut o greșeală cumplită.
El...
Mi-a promis c-o voi revedea pe Lisbeth a mea dacă îl ajut.
Lisbeth?
A mea...
Lisbeth a mea a fost luată de lângă mine.
- Lisbeth a fost luată de lângă dumneata? - Și acum
am făcut o greșeală cumplită.
Ce fel de greșeală spuneți că ați făcut?
Bogătanii de la Rosenbad au mințit despre copil.
Am fost păcălit!
Dar...
Acum trebuie să ajut.
În ce fel trebuie să ajutați?
Mâine...
trebuie să fur un copil și să li-l arăt.
La ora două, trebuie să fiu cu el la luminișul din pădure.
Mă întreb dacă e bine sau nu să fac asta.
Trebuie să discut întâi cu Lisbeth a mea.
Dacă fac asta, nu cred că Lisbeth mă va ierta.
Ascultați!
Sunteți atent?
Faceți cum ați stabilit!
Ați înțeles?
- Poftim? - Faceți cum ați stabilit!
N-o implicați pe Lisbeth!
Totul va fi bine.
Acum, plecați!
Pe unde ai umblat?
- Toată lumea te caută. - Am sosit!
Picnicul va începe în curând.
Totul e pregătit. Totul.
- Da? - Da.
Ești cam palid. Ești abătut?
Nu. Totul e bine.
- Și tacâmurile? - Sunt la fund.
Ne trebuie scaune.
Cazotte?
Ehrengard.
Îmi cer scuze că nu am fost la lac azi.
La lac?
Am știut mereu că ești acolo.
Am lipsit doar fiindcă era nevoie de prezența mea aici.
Doresc...
să termini tabloul.
Dar mă gândeam...
...că putem face asta în odaia ta.
Poate ar trebui să mă vezi mai de aproape.
Să fim față în față.
Da.
Firește. Da.
Da. Absolut.
- Îți poți imagina asta? - Da.
Închide ochii!
- Poftim? - Închide ochii!
- Acum? - Da.
Și imaginează-ți!
Da, vreau asta...
Foarte bine.
Pregătește totul!
Pregătește pânza! Voi veni acolo după prânz.
- Da. - Bine.
Da.
Da. Vei veni acolo după prânz.
Noroc!
Ce loc mirific, nu-i așa?
Dragă Marbod,
am marea plăcere să vă urez bun-venit ție și îndrăgitei tale soții.
E o mare plăcere...
Da, ne-ați spus adineauri.
Da.
Și mă bucur...
că prințesa Ludmilla se simte destul de bine ca să ni se alăture azi.
Chiar e minunat.
Și că vremea...
Nu voi spune nimic mai mult decât că e o bucurie să vă urez bun-venit.
Plăcerea e a noastră!
- Noroc! - E minunat.
- Noroc! - Noroc!
Noroc!
- E un vin minunat. - Da, foarte.
E suplu și efervescent.
Îmi dai, te rog, racii?
Mulțumesc!
- Dorești raci? - Nu, mersi.
Hap-hap!
Avem noroc că vremea e bună.
- Nici caldă, nici rece. Ideală. - Frumoasă vreme.
- Sunt gălbiori. - Da.
- Ai dreptate. - Aurul pădurii.
Gata-gata!
Nu!
Matthias!
Ce... Ma...
Nu! Tu...
Opreș...
- Delicios. - Foarte delicios.
Da.
Să terminăm cu comedia asta!
- Comedie? - Te rog să nu te bagi!
Da.
Dragă prințesă.
Permite-ne!
Atât de plină de viață.
Atât de moale.
E foarte moale. S-ar crede...
Îmi cer scuze!
- Scuze! - Matthias!
Iată-l pe omul meu!
Ce faci? Matthias!
Vino, Matthias!
- Vino! - Oprește-te!
Matthias, vino! Vino!
Matthias!
Haide, Matthias!
- Mat... - Haide!
Matthias!
- Ce faci? - Haide! Nu te opri!
Mă scuzați!
Matthias!
Matthi... Ma...
Matthias! Oprește-te!
Gata-gata! Știu.
Matthias, oprește-te!
Vino!
Nu!
- Rămâneți! Poggendorf! - Opriți-vă!
- Ia-mă de mână! - Stați!
Vai, Poggendorf!
Opriți-vă!
Dle Podolski.
Ehrengard!
Așteaptă!
Du-te! Dii!
Dii! Ho! Stai!
Vizitiul nu e la post.
- Urcă, Poggendorf! Veniți, Alteță! - Da!
- Repede! - Ajută-mă să urc!
Pentru Dumnezeu!
- Taci! - Tu să taci!
- Mulțumesc! - Du-te!
Dii!
Mai încet! Ho!
Haide! Dii!
Dacă eu spun că au luat-o la dreapta, așa e!
- Au luat-o la stânga! - Femeie nătângă!
Nu. Am zis dreapta, așa că încolo mergem!
Mai repede!
Ți-am spus că urmele duc încolo. De ce nu asculți?
Tu!
Au!
Oprește-te! Destul!
Ce se întâmplă?
Domnul să mă ajute! Sunt nevinovat!
E nedrept să fiu atacat de femeia asta!
Ei bine.
Bună încercare, dragă verișoară!
Nu înțeleg.
Copilul acesta
e al meu.
Da, așa e.
Copilul e al ei.
Repeți, te rog?
O voi spune iar și iar. E copilul meu!
Nu-i adevărat.
Ba da.
Ba da, e.
Te asigur că e adevărat.
Da.
Întreab-o pe Lisbeth! Va confirma. Acel bărbat e într-adevăr soțul ei.
A răpit copilul și pe doica lui.
- I-am urmărit și i-am găsit aici. - Asta nu e adevărat.
- Ba da. - Ba da.
Cine e tatăl copilului?
Îți voi spune.
Cazotte!
Da.
Te rog, cheamă o caleașcă să ne ducă copilul înapoi în Rosenbad!
Fandositul ăla?
Trebuie s-o dovediți!
S-o dovedească? Cum ar putea să facă asta?
Să așteptăm să crească copilul
și să vedem dacă seamănă cu tatăl lui?
Îți bați joc de noi!
Dovezi!
Cer să văd dovezi!
- Cazotte. - Da?
Arată-le caietul tău!
- Caietul. - Caietul?
Caietul... Bine.
- Da. - Da.
- Se pare că e necesar. - Da.
Mi-ar plăcea, dar nu-l am asupra mea.
Nu-l am...
- Ba da. - Ba nu.
Nu e în buzunarul stâng al hainei?
Ba da.
Ehrengard.
Kurt?
- Nu acum. Nu acum! - Dar...
Nu!
Vă ajunge?
Ușurel! Revino-ți!
Ușurel!
Ridică-te!
Mâine în zori!
Kurt!
Haide! Să mergem!
- Vrei să alegi tu primul? - Nu! Alege tu primul!
În regulă.
Ajută-l!
- Bun! - Poftiți!
Ești pregătit?
Scuză-mă, dar nu înțeleg de ce nu putem discuta asta ca adulții.
Douăzeci de pași. Sau mai puțini?
Douăzeci.
Te rog, consideră...
Unu! Doi!
Trei!
Patru!
Cinci!
Șase!
Șapte!
Opt!
Nouă!
Zece!
Unsprezece!
Doisprezece! Treisprezece!
Paisprezece!
Cincisprezece!
Șaisprezece!
Șaptesprezece!
Optsprezece!
Nouăsprezece!
La naiba! Am fost împușcat!
Am fost împușcat!
Oprește-te!
Stai!
Ego te baptizo, in nomine Patris, et Filii et Spiritus Sancti.
Quique dedit tibi remissionem, omnium peccatorum ipse te liniat.
In vitam eaternam.
- Amin! - Amin!
Pacea fie cu tine!
Și cu sufletul tău!
În sfârșit, la mai mult de un an de la nuntă,
prințul Lothar și prințesa Ludmilla și-au putut boteza primul născut.
Deus omnipotens, Pater Domini nostri Iesu Christi,
qui te regeneravit ex aqua et Spiritu Sancto.
Aici se încheie povestea lui Ehrengard.
Cu ocazia acestui eveniment, a purtat peste rochia albă
panglica albastră a Ordinului Sfântului Ștefan,
o recunoaștere adusă doamnelor
pentru serviciul adus familiei Babenhausen.
Eu am fost prezent, dar n-am primit nicio recunoaștere.
Da!
Acum!
Mai târziu, am mers la Roma.
Am fost solicitat pentru lucrări prestigioase,
prin intermediul cărora mi-am putut dezvolta și mai mult talentul.
Grazie!
În plus, prietenii mi-au dat un pseudonim.
M-au poreclit...
Casanova.
Subtitrarea: Oana-Meda Pop