Downloaded from YTS.MX
Noć je mlada.
Official YIFY movies site: YTS.MX
Upravo ste ondje gdje želite biti.
Samopouzdani ste, uzbuđeni i viđeni.
Napokon ste sa sebi sličnim ljudima.
I na trenutak zaboravite da ste drukčiji.
Večeras je sve moguće.
U Berlinu je bila žiža događanja.
Bio je prijestolnica grijeha.
Bilo je 80 do 120 kafića, barova i klubova
koji su ciljali isključivo na pripadnike LGBTQ skupine.
Posvuda su bile queer i transrodne osobe.
S dolaskom nacista na vlast
nastupa najgori homofobni progon u svjetskoj povijesti.
U povijesti gotovo da i nemamo slučaj
da sloboda i ugnjetavanje
idu ruku pod ruku kao 20-ih i 30-ih godina.
I danas vam mogu oduzeti te slobode.
Ti ljudi živjeli su kao ja danas.
Ali samo nakratko.
Bila je to katastrofa ljudskog roda,
a ja sam bio dio tog ljudskog roda.
ELDORADO: SVE ŠTO NACISTI MRZE
BERLIN KRAJEM 20-IH GODINA
Hodate berlinskom ulicom
i na uglu ugledate zgradu
na čijem je pročelju fantastičan znak.
Piše: „Ovdje je ispravno.”
Od svih noćnih klubova iz Zlatnih dvadesetih,
Eldorado je bio najspektakularnije queer okupljalište.
U berlinskom Eldoradu vladala je nova sloboda,
u kojoj su se gej muškarci, lezbijke
te transrodni muškarci i žene po prvi put mogli samoopredijeliti.
Ondje ste mogli sresti i Charlotte Charlaque,
intelektualku i američko-njemačku Židovku.
Proputovala je svijet. Živjela je u Americi, Njemačkoj i Francuskoj
i uskoro će se
kao jedna od prvih na svijetu
podvrgnuti operaciji promjene spola.
Vidimo dva lica berlinskog noćnog života.
Lisa i Gottfried. Netom su se vjenčali i u ranim su 20-im godinama života.
Kao i mnogi koji dolaze u Eldorado, žele isprobavati,
istraživati i nalaziti nove ljubavi.
Lisa, punog imena Lisa von Dobeneck,
i Gottfried von Cramm poznaju se iz djetinjstva.
Odrasli su u susjednim dvorcima.
Lisa se rodila u obitelji Dobeneck.
Njezina je obitelj živjela 15 km od našeg posjeda.
Njihov smo zvali leglom razvrata
jer su Crammovi ondje radili što su htjeli.
Lisa i Gottfried htjeli su raskošan život,
koji, dakako, nije bio moguć u ruralnom okružju,
nego u neodoljivom i ludom Berlinu.
Povećavale su se slobode.
Žene su dobivale prava.
Popustila je cenzura,
a tisak je bio mnogo slobodniji.
Tako je procvjetao queer tisak.
DJEVOJKE ŽENSKA LJUBAV
Neki časopisi bili su namijenjeni gej muškarcima, neki gej ženama,
a neki su čak bili namijenjeni transvestitima.
O seksu se smije razgovarati otvoreno kao nikad prije.
Vlada osjećaj
da se odvija prava revolucija seksualnog poretka.
I tako Lisa i Gottfried otkrivaju posve novi svijet.
Eldorado je bio sinonim za novo iskustvo.
Vjerojatno biste se iznenadili da usred tog krasnog
i blještavog kluba
sretnete nekoga tko je s Adolfom Hitlerom na ti.
Zove se Ernst Röhm,
stavovi su mu užasni i protusemitski
te je jedan od ključnih stratega nacističkog osvajanja vlasti.
Röhm je bio fanatični vojnik predan i zaljubljen u rat i ubijanje.
Kao nacionalist do srži,
nije prebolio njemački poraz u Prvom svjetskom ratu.
Adolf Hitler i Ernst Röhm u desničarskom pokretu upoznali su se već 1919.
Ubrzo su se zbližili i postali dugogodišnji prijatelji.
Dijele san
o nacističkom pokretu koji bi mogao preuzeti vlast.
A to nije na vidiku.
Ernst Röhm je gej.
Po tom je pitanju prilično nemaran.
Ima mnoge ljubavnike i poznanstva.
Njegova homoseksualnost je javna tajna i predmet tračeva.
Hitler vjerojatno zna za te glasine,
ali čini se da mu je važnija korist koju iz Röhma može izvući.
Hitler je navodno čak rekao:
„Njegova me privatnost ne zanima
dokle god se po tom pitanju drži dužne diskrecije.”
Ali vidjet ćemo da je se nije držao.
Taj je klub privlačio
ljude nevjerojatno šarolikih
političkih stavova i svjetonazora.
ELDORADO OVDJE JE ISPRAVNO!
Eldorado zapravo predstavlja
berlinski prozor u svjetski queer život.
Neki queer izvođači iz Eldorada
bili su velike zvijezde toga vremena.
Među njima je bila i Claire Waldoff.
Muškarci iz Reichstaga, van!
Muškarci iz državnog parlamenta, van!
Muškarci iz vlastelinske kuće, van!
Sve će to biti ženama stan!
Ako ste u Eldorado došli sami, morali ste platiti plesača
koji će vas pratiti na podiju.
Uistinu je bila opipljiva ta rodna iluzija
po kojoj je Eldorado bio znamenit.
Charlotte jedne večeri upozna nekoga sebi sličnoga.
Osim što je intelektualka poput Charlotte,
i ona je transrodna.
Zove se Toni Ebel.
Za razliku od Charlotte, ne zna što učiniti po tom pitanju.
Netom se izvukla iz teškoga braka.
Starija je desetak godina.
No njih dvije postaju nerazdvojne.
Takve su veze transrodnih žena
zapravo vrlo česte.
Koje god seksualne orijentacije bile,
razvijemo snažan osjećaj sestrinske bliskosti
koji ponekad preraste u ljubav
ili životno partnerstvo.
Djelomični je razlog taj
što oko nas nema mnogo nama sličnih osoba.
Kad je upoznamo,
uspostavimo vrlo dubok odnos,
u kojem god obliku.
Toni je godinama nastojala živjeti kao žena,
ali više ne zna što dalje.
Odgovor nudi Charlotte Charlaque.
Toni upoznaje s Magnusom Hirschfeldom.
Eldorado posjećuje i Magnus Hirschfeld.
Rado promatra život queer osoba.
I on je sam po sebi slavan.
Svi znaju tko je.
Bavi se seksologijom.
Opčinjen je proučavanjem ljudske seksualnosti
i rodnih uloga.
Čvrsto je uvjeren
da gej i transrodne osobe
do slobode i ostvarenja svojih prava mogu doći
pomoću znanosti.
Suludom brzinom objavljuje
knjige, članke i predavanja.
Prvu svjetsku organizaciju za borbu za prava homoseksualaca osnovao je 1897.
Na Berlinskoj mapi queer sadržaja
nalazi se i središte progresivne misli:
Institut za znanost o seksualnosti Magnusa Hirschfelda.
U muzeju ste mogli vidjeti gaćice na volane
koje je u Prvom svjetskom ratu nosio njemački vojnik,
dilda i još svašta.
Institut je nudio razne usluge ljudima
kojima su trebali savjeti o vezama
i spolnim bolestima, informacije o pobačaju i trudnoći
i tako dalje.
Institut je bio i mjesto druženja.
Bio je mjesto okupljanja i zajedništva.
Sama činjenica da Institut postoji
bila je važna mnogima iz berlinske zajednice.
Među ostalim, specijalizirao se
za identitet transrodnih osoba i medicinske postupke dostupne
onima kojima pri rođenju dodijeljeni rod predstavlja problem.
Magnus Hirschfeld je za Ernsta Röhma lice neprijatelja.
Židov je, socijaldemokrat,
zalaže se za transrodne muškarce i žene
te se ni u kojem pogledu ne prilagođava ideologiji muževnosti
koju slijedi Ernst Röhm.
Međutim, jedno im je zajedničko. Nisu otvoreni homoseksualci.
Magnus Hirschfeld zna da bi izgubio znanstvenu reputaciju,
dok Ernst Röhm zna da bi ga izbacili iz stranke.
Ernst Röhm čvrsto je uvjeren
da će ga zaštititi
dugo poznanstvo i prijateljstvo s Hitlerom,
kako pred širom javnosti tako i unutar nacističkog pokreta.
Zbog toga sebi dopušta da u privatnom životu bude nemaran.
„Dragi dr. Heimsothe.
Ponajprije vam stišćem ruku.
Osjećaja i prilaženja istom spolu sjećam se još iz djetinjstva.
Međutim, općio sam i s mnogim ženama,
premda nikad s osobitim zadovoljstvom.”
Nemamo mnogo podataka o Röhmovu nutarnjem životu,
ali ipak imamo jedno vrelo,
više pisama koje je napisao prijatelju
po imenu dr. Karl-Günther Heimsoth.
„Sve mi se žene gade.”
„Nisam nesretan zbog svog stava,
premda mi je povremeno donosio znatne teškoće.
Možda se njime čak i ponosim.
Bar tako mislim.”
Röhm se u tim pismima
sa sve većim samopouzdanjem
identificira kao homoseksualac.
Bilo je to vrijeme kad je sama predodžba o seksualnosti,
heteroseksualnoj, homoseksualnoj, svejedno,
da je seksualnost nešto neodvojivo od osobe,
još uvijek bila u povojima.
Ali postoji još jedna stvarnost.
Njemačka se ne sastoji samo od gradova.
U najvećoj se mjeri sastoji od gradića i sela.
Mnogima je strano to što se događa u Berlinu i drugim velegradovima.
Osjećaju strah zbog te nagle promjene.
Brzina promjene
praktički u svima izaziva frustraciju.
Ako ste radikal, promjena vam je prespora.
A ako ste pak konzervativac,
pred vašim se očima osipa sve što je vašem životu davalo značenje.
Na tom su osjećaju straha od promjene
fašisti našli plodno tlo za širenje svojih otrovnih ideja.
GODINA 1931.
Sve Nijemce želimo naučiti
da života nema bez zakona,
zakona nema bez moći,
moći nema bez snage,
a snaga uvijek mora počivati u vlastitom narodu.
Zvučao mi je kao kad je Hitler držao svoje govore.
Kao luđak.
Zbog vikanja i sadržaja.
Dakako da je govorio o Židovima.
Bilo je užasno to slušati.
Nisam se dublje time bavio.
Bio sam nedužni mladić.
Zaljubio sam se.
U Sauerbrunnu smo imali vilu
u kojoj smo ljetovali.
A ondje je svake godine ljetovao i Lumpi.
I tako sam ga upoznao.
On je živio u Budimpešti, a ja u Beču.
Lumpi i ja smo se sprijateljili.
Mnogo smo toga zajedno radili.
Volio sam ga. Zašto i ne bih?
Obojica smo bili Židovi,
ali nismo razbijali glavu.
Bili smo daleko od svega toga.
Ali na vidiku su bili problemi.
Ne samo u Njemačkoj nego i u ostatku Europe.
Hitler 1931. Röhma postavlja na čelo SA-a.
SA je nacistička paravojska koja odrađuje prljavi posao.
Destabilizira demokraciju,
tuče se na ulicama, napada okupljanja.
Te su snage pod Röhmom narasle na tri milijuna pripadnika.
Bila je izuzetno važan temelj i jamstvo
nacističkog pokreta.
SA je vrlo važan kotačić u nacističkom planu za preuzimanje Njemačke
i uspostavu rasno čistog carstva,
bez Židova, komunista, hendikepiranih,
Roma, Sinta i queer osoba.
SA pripadnike pretežito vrbuje
među mladićima iz nižih i nižih srednjih slojeva.
Kako su kriteriji razmjerno niski,
privlači radikalne nacionaliste,
ali i izopćenike, ekscentrike i poprilično mnogo kriminalaca.
Karl Ernst je jurišnik
kojeg je Röhm vjerojatno vrbovao upoznavši ga
za noćnih izlazaka u Berlinu.
Ernst je ušao u SA
i u toj organizaciji postao Röhmova desna ruka.
SA-ovac Karl Ernst u Berlinu radi
kao izbacivač u gej klubovima i hotelski nosač.
Ernstu su po ulasku u SA porasle političke ambicije,
premda je živio dvostrukim životom homoseksualca.
Razmislimo malo o Röhmovu životu
u vojsci i desničarskim parapostrojbama.
Okružen je isključivo istim spolom.
Zajedno žive i tuširaju se.
Zajedno izlaze na ulice i tuku Židove i komuniste.
U svemu tome može biti
erotskog ili seksualnog naboja.
Na djelu je prenaglašena muževnost.
„Toliko smo muževni
da nam se žene gade.
Ne želimo ih ni pogledati.
Zbog toga nismo ženskasti, nego samo još muževniji.”
Za pokret!
Sudionik nacionalsocijalističkog pokreta je i čovjek
kojeg je Ernst Röhm dugo podcjenjivao kao prijetnju.
Reichsführer-SS Heinrich Himmler.
Himmler se kao mladić silno zanima
za muške družbe.
Istovremeno se i boji
homoerotske privlačnosti koja se u tim družbama može razviti.
Heinrich Himmler postao je vođa SS-a, Schutzstaffela.
Parapostrojbe SS-a brojčano su mnogo slabije od Röhmova SA-a.
Röhm i Himmler na neki su način suparnici.
Kako bi se distancirao od SA-a i njegove homoseksualne reputacije,
SS pretvara u elitnu organizaciju.
Prema tome, bilo bi idealno kad bi pripadnici bili plave kose i očiju.
Za njega je izgled dokaz poželjne arijevske krvi.
Gottfried von Cramm tih je godina postao zvijezda.
Njemački prvak je nakon dva izjednačena gema ozlijedio mišić
i više se nije mogao oduprijeti Perryju.
Gottfried je tenis počeo igrati s deset godina.
S 13 je odlučio postati najbolji na svijetu.
Po dolasku u Berlin
učlanjuje se u znameniti teniski klub Rot-Weiß.
Jedan od članova je i Hermann Göring,
kasniji ministar unutarnjih poslova nacionalsocijalističke vlade.
Gottfried je naočit i visok muškarac,
plavih očiju i kose.
Prototip je arijevskog muškarca.
Vrlo su ga brzo pozvali u Nacističku stranku.
Znamo da je Gottfried odbio,
što će mu tijekom godina stvarati sve više problema.
Dakako, ne možemo pouzdano reći kako su se upoznali,
ali znamo da je Gottfried upoznao jednog mladića,
svog vršnjaka.
Taj se mladić zvao Manasse Herbst.
Gottfried i Manasse svakako potječu iz različitih svjetova.
Manasse je iz židovske obitelji koja živi u siromašnoj četvrti Scheunen.
Glumac je.
Kako bi skrpao kraj s krajem, kao pipničar radi u Jockeyju,
malom džez-klubu nekoliko ulica od Eldorada.
Možda ga je u trenutku i prepoznao.
Homoseksualni muškarci pod ozbiljnom su prijetnjom.
Riječ je o članku 175.
PROTUPRIRODNI BLUD IZMEÐU MUŠKARACA KAZNIT ĆE SE ZATVOROM
Taj članak kriminalizira muške homoseksualne odnose.
Ali teško ga je primijeniti
jer mnogi sudovi zahtijevaju dokaze
o snošaju ili snošaju sličnom činu.
A to policiji nije laka zadaća.
Umjesto da upada u barove i ide u racije,
policija ima takozvane ružičaste liste,
popise osoba za koje sumnjaju ili znaju da su homoseksualne.
Mnogi nisu ni znali jer ih nikad nisu optužili,
ali danas znamo da su na tim popisima bile tisuće imena.
IME: JOSEF KRIMINALNA KATEGORIJA: ČLANAK 175
No Gottfried je slobodna duha i kad se zaljubi,
on ide kamo ga ljubav odvede.
Gottfried i Manasse nakon prvog se susreta redovito viđaju.
Dakako, Lisa zna sve.
Ništa ne rade potajno, nego žive otvoreno.
Što radiš?
Dođi!
Trojac započinje novi oblik veze,
koji po svemu sudeći funkcionira.
Lisu je selidba u Berlin oslobodila.
Želi biti neovisna i sebe doživjeti na novi način.
Ubrzo prijateljice nalazi
u modernim ženama koje su se pojavile u Berlinu.
U spisateljicama, sportašicama i fotografkinjama.
I sama Lisa voli fotografiju.
Strastvena je plesačica džeza i jahačica.
Igra hokej i osvaja njemačko prvenstvo.
Sve je to iznjedrio pokret započet još prije 20-ih,
koji je tražio slobodu
od sputanosti odjećom ili boravkom u kući.
Ona djeluje grubo i radi po svojem.
Upušta se u veze, pa i lezbijske.
Bila je znatiželjna i u seksu je slijedila svoj pustolovni duh.
Odnos Gottfrieda i Lise
obilježen je gotovo beskrajnim međusobnim povjerenjem
da je dopušteno sve što žele raditi.
GODINA 1932.
NJEMAČKA IZBORNA KAMPANJA
Proljeće je 1932. Hitler se kandidirao na predsjedničkim,
a Nacistička stranka na parlamentarnim izborima.
Nacionalsocijalisti ubrzo po dolasku na vlast
na ulicama pojačavaju svoju strahovladu.
Tučnjave su masovne, a ima i mrtvih.
Glavni im je cilj
pokazati da je demokracija nestabilna.
Pritom se predstavljaju kao stranka reda i mira
koja će po pobjedi na izborima zajamčiti sigurnost, red i mir.
SVI NA ULICE! ADOLF HITLER
Stanovništvo nacionalsocijaliste
nije prihvatilo toliko zbog straha
koliko zbog nade u jaču Njemačku
i obećanja o zlatnoj budućnosti.
Dobra večer.
Charlotte, Toni i još jedna žena,
Dorchen Richter, podvrgavaju se operacijama.
Jedino nam je za njih tri poznato
da su na Institutu operativno mijenjale spol
i preživjele te operacije.
To su bili izuzetno opasni
i eksperimentalni zahvati i operacije.
To su u povijesti bili
možda i prvi primjeri višestrukih operacija ljudi.
Ljudi su u Institut dolazili
baš zato što nisu imali alternativu.
Bio je poznat u cijelom svijetu.
Charlotte i Toni zacijelo je jako laknulo
što su se operirale dok je to još bilo moguće.
Sad kad su se operirale,
mnogo su zadovoljnije i čvršće u uvjerenju
da su pripadnice ženskog roda.
Charlotte često napominje
da nikad nije bila sretna kao nakon operacije.
Ne znam ni za jedan drugi onovremeni film
koji prikazuje ne samo jednu
nego više transrodnih osoba,
vrlo sretnih i veselih.
Da ste u Njemačkoj toga vremena
iz Eldorada izašli
kao muškarac u ženskoj odjeći,
mogli su vas uhititi zbog remećenja javnog reda i mira.
Većina transrodnih osoba nije mogla biti otvorena
i izbjeći policijsku represiju.
Magnus Hirschfeld i Institut
s policijom dogovaraju kompromis,
a to je da se tim ljudima daju
isprave za slobodno kretanje, tzv. propusnica za transrodne.
RADNICA EVA KATTER OBLAČI MUŠKU ODJEĆU
To je iskaznica koja policiji daje do znanja
da njenog vlasnika ne smiju uhititi jer je pod liječničkom skrbi
i zakon mu dopušta da u javnosti bude
odjeven kao rod s kojim se identificira.
Bio je to prvi svjetski slučaj
da je zakon prepoznao rod transrodnih osoba.
Ljudi poput Charlotte i Toni
mogli su se slobodno kretati
i ne brinuti se da će ih policajac zaustaviti
zbog protuzakonitog čina.
Queer i transrodne osobe mogle su živjeti otvoreno, u javnosti.
I to ovdje, u Berlinu.
Nakon nekoliko godina otišao sam u Budimpeštu
da ondje provedem Uskrs.
S Lumpijem sam odsjeo u Andrássyjevoj ulici.
Ne sjećam se broja. Blizu opere.
Pri tom posjetu, prvom, mnogo smo se šalili.
Nije bilo poštene kupaonice.
Bilo je samo nešto što smo u Beču zvali lavorom.
Njegova majka ulila je vodu
i obojicu nas gole poslala u kadu.
Kad me je Lumpi vidio, dignuo mu se.
Kad me je vidio gola. Primijetio sam.
Nije bilo seksualnog kontakta,
ali očito sam ga uzbuđivao.
Početkom 30-ih godina
Hitler odlučuje vlast osvojiti zakonitim putom.
Silovitom propagandom nastoji pridobiti glasače
i osvojiti parlament kako bi ga srušio iznutra.
Najveći su neprijatelji nacista
socijaldemokrati i komunisti.
Socijaldemokrati moraju osmisliti kampanju
kojom će pokušati spriječiti nacističko osvajanje vlasti.
AMOR U SMEÐOJ KUĆI
RÖHM U INSPEKCIJI PARADE SA-A
Socijaldemokratski novinari domogli su se preslika
Röhmovih pisama dr. Heimsothu
i objavili, kako su ih nazvali, ljubavna pisma Ernsta Röhma.
„Otkrića o Hitlerovu glavnom plaćeniku.
Welt am Sonntag objavljuje pismo umirovljenog potpukovnika Röhma.”
Iz toga je izrastao golem skandal.
Socijaldemokrati su uvjereni da raspolažu oružjem
kojim će vratiti dio izgubljene baze.
U ožujku 1932., kad je puknuo skandal,
Hitler na predsjedničkim izborima osvaja 30 % glasova,
što je mnogo.
U srpnju 1932., nakon što je skandal bjesnio nekoliko mjeseci,
osvaja 37 % glasova.
Skandal nije utjecao.
Politička taktika nije uspjela.
Isti spol!
Na Röhmovu mjestu,
da su vas novine ovako razvlačile, prestravili biste se.
Ali kad je učinak izostao,
a stranka nastavila gaziti prema izbornoj pobjedi,
to bi vam bilo opravdanje.
I, još važnije, osjećali biste da ste nezaustavljivi.
GODINA 1933.
Nijemci, zemljaci
i zemljakinje.
Dana 30. siječnja
u Njemačkoj je bačena kocka.
Ne vjerujem
da se i sada smiju protivnici koji su se nekada smijali.
Sieg!
Heil!
-Sieg! -Heil!
Dana 30. siječnja Hitler je imenovan kancelarom.
KANCELAR REICHA JE HITLER!
Hitler postaje vođa svog totalitarnog režima.
U ideologiji nacionalsocijalizma
više nemamo individualistički stil života.
Sve je podčinjeno višoj ideologiji.
Svaki pojedinac te narodne zajednice
mora se podrediti višem cilju.
Nacisti strahovito mnogo polažu
u ideje rasnog, društvenog i seksualnog zdravlja i higijene.
To, dakako, podrazumijeva rađanje rasno čiste i zdrave djece.
Sve što stane na put porastu stanovništva,
loše je i naciji predstavlja prijetnju.
Malo prije osvajanja vlasti zatvara se Eldorado.
Bez oproštaja, bez razrješenja.
Queer zajednica ostaje bez jednog od najvažnijih okupljališta.
Mnogi zaposlenici Eldorada
ostali su bez zaštite
i prilike da se zaposle.
A tada, povrh svega toga,
Eldorado se preobražava u nacističku oglasnu ploču.
ELDORADO OVDJE JE ISPRAVNO!
GLASAJ ZA HITLERA - LISTA 1
Krv se u žilama zacijelo ledila
na pomisao da se u istoj zgradi može otići toliko daleko
u suprotnom smjeru.
Eldorado je zatvoren,
a mjesta za druženje koja su deset prethodnih godina cvjetala,
nestaju praktički preko noći.
I dalje ima queer osoba, ali više ne raspolažu
mjestima za okupljanje.
Moraju se diskretnije sastajati.
Godine 1933. iz temelja se mijenjaju i životi Gottfrieda i Manassea.
Manasse brzo ostaje bez angažmana
jer mu kao Židovu više nije dopušteno raditi u kazalištu.
Vrlo brzo spoznaje da Njemačka za njega više nije sigurna.
Svima je jasno da napetost sve više raste.
Nad njihov se odnos nadvija sjena:
kako da Manasse sigurno napusti Njemačku?
Ipak, Gottfried želi igrati tenis.
Ako to znači da mora igrati za nacističku Njemačku,
onda dobro.
Pritisak raste.
U homoseksualnoj je vezi sa Židovom.
U isto vrijeme, raste mu i popularnost.
Kako u zemlji tako i u inozemstvu.
Gottfried možda misli da je režimu nedodirljiv
dokle god pobjeđuje u mečevima.
Za Cramma nije bilo druge nego igrati za Njemačku.
Iako su nacisti vlast osvojili još '33.,
Charlotte i Toni bez ustezanja izlaze,
pokazuju se na ulici,
slikaju se,
čak i o sebi otvoreno razgovaraju s novinarima.
Naizgled je sve u redu.
Još se može ići u Institut.
Charlotte je čvrsto povezana s Hirschfeldom i njegovim kružokom.
Savjetuje neiskusne transrodne osobe
koje još ni haljinu ne znaju odabrati.
Pomaže u potrazi za smještajem.
Charlotte i Toni napokon žive.
Više nisu samo predmet medicinskog postupka.
Magnus Hirschfeld za to vrijeme putuje svijetom.
Premda u Njemačkoj više ne smije javno djelovati,
u inozemstvu ga još uvijek slave.
Već je na zlu glasu
kao Židov koji feminizira Njemačku
i mlade zavodi na put homoseksualnosti.
Nacistički je neprijatelj broj jedan.
Charlotte i Toni počinju osjećati opasnost.
Odlučuju napustiti Institut.
Sele se u derutni jednosobni stan, također u Berlinu.
Te dvije žene
toliko se duboko vole
da Toni prelazi na judaizam.
Teško mi je povjerovati
da bi u ono vrijeme na judaizam prešao
netko tko ne voli svog partnera.
Po njihovu odlasku napadnut je Institut.
Ujutro 6. svibnja 1933.
skupina nacističkih učenika upada u Institut.
Nacistička mladež ruši police i tintom zalijeva istraživanja.
Uništavaju knjižnicu i prostorije.
Uključujući oko 20 000 knjiga.
Slikaju se
dok s užitkom uništavaju sve što je Magnus Hirschfeld izgradio.
To je zacijelo bio najteži udarac
u Hirschfeldovu životu.
Hirschfeld za vrijeme napada nije u Institutu.
U Parizu je.
Međutim, u Institutu su bili drugi zaposlenici,
poput Dorchen Richter.
Institut je bio njezin dom, a sad je uništen.
Koliko znamo, možda je i ona bila ubijena.
Plamenu predajem knjige Heinricha Manna,
Ernsta Glaesera, Ericha Kästnera.
Plamenu predajem knjige iz škole Sigmunda Freuda.
Četiri dana poslije, na zloglasnom spaljivanju knjiga,
na Obernplatzu su spaljene i knjige iz Instituta.
Imamo čak i fotografiju
Hirschfeldove biste koju nose u plamen.
Te mi je fotografije
izuzetno stravično gledati.
Jer se svim silama trude
zatrti svaki dokaz
postojanja queer i transrodnih osoba.
Dolaskom nacista na vlast
propadaju i mnoge dotadašnje mogućnosti
da se slobodno izrazi rod
ili da se njime poigrava.
Žene se moraju baviti kućanstvom.
Moraju domovini rađati djecu.
A muškarci moraju utjeloviti muževnu snagu
i biti sposobni za rat.
Tom razdoblju eksperimentiranja,
izražavanja i tolerancije došao je kraj.
Zamijenile su ga vrlo krute rodne uloge.
U rujnu 1933. Karl Ernst,
Röhmov zamjenik
kojeg je upoznao u gej klubovima,
iznenada stupa u brak sa ženom.
Na vjenčanju su mu kumovi Röhm i Hermann Göring,
Hitlerov ministar unutarnjih poslova.
Iza mladenke i mladoženje hodaju prema oltaru,
okruženi redovima časnika SA-a.
Jasno vam je zašto bi Röhmu bilo od strateške koristi
prirediti javnu predstavu
u kojoj se istaknuti časnik SA-a kakav je Karl Ernst ženi
i time poručiti: „Ne, to su samo glasine.
Naša paravojska nema veze s prljavom i nečistom homoseksualnošću.”
Röhm u siječnju 1934.
od Hitlera prima vrlo toplo, osobno pismo.
„Osjećam potrebu zahvaliti ti, dragi Ernste Röhme,
na tvojoj postojanoj službi
i uvjeriti te da sam sudbini silno zahvalan
što ljude poput tebe mogu zvati svojim prijateljima i suborcima.
Tvoj vjerni prijatelj i sa zahvalnim poštovanjem, Adolf Hitler.”
Po primitku tog pisma Röhm je toliko samouvjeren da otvoreno traži
da ga imenuje ministrom obrane.
I to na takav način
da se njemačka vojska od 100 000 vojnika
pod njegovim zapovjedništvom spoji s SA-om.
Početkom 1934.
SA je dosegnuo najveći broj pripadnika,
njih oko 4,5 milijuna.
Sad je to već nešto što Hitleru zadaje probleme.
Na pomisao da bi Röhm vodio njemačku vojsku
zgražavaju se konzervativci
koji su omogućili i išli niz dlaku nacističkom dolasku na vlast,
ali nisu htjeli izgubiti svoje naslove
i mjesta u hijerarhiji.
Morali su ga spriječiti.
Za Heinricha Himmlera kucnuo je trenutak
da SS izvede iz sjene Ernsta Röhma i SA-a
te poveća svoju moć.
Röhmovi protivnici u nacističkom pokretu,
poput Himmlera,
počinju zagovarati ideju da Röhm kani preuzeti vlast,
svrgnuti Hitlera te pokrenuti revoluciju.
Hitlera uspješno uvjeravaju
da je to neposredna opasnost i da mora reagirati.
A Röhmova seksualnost oružje je kojim mu se suprotstavljaju.
Ljeto je 1934.
Hitler Röhma i druge visoke časnike SA-a poziva
na zasluženi odmor na bavarskom jezeru Tegernseeu.
Društvance se tih ljetnih dana sjajno provodi.
Kao što vidite, Röhm na jezero nije otišao
planirati prevrat.
Misli da je na odmoru.
Rano je jutro 30. lipnja 1934.
Ernst Röhm spava u svojoj hotelskoj sobi.
Ali Hitler i Goebells na putu su u Bavarsku.
Hitler odmah ode u hotel na jezeru Tegernseeu
te, praćen postrojbom SS-a,
osobno provali vrata Röhmove sobe.
Po ulasku u sobu Röhma optuži za izdaju.
-Obuci se! -Van!
Röhm je možda zbunjen
i misli da je sve to običan nesporazum.
Brojni istaknuti SA-ovci i Röhm uhićeni su
i dovedeni u minhenski zatvor Stadelheim.
Šestorica su strijeljana na licu mjesta.
Hitler dva dana poslije
Röhmu nudi da se sam ubije.
Röhm odgovara:
„Ako moram umrijeti, neka me ubije osobno Adolf.”
Tek kad se Röhm odbije ubiti,
strijeljaju ga dva časnika SS-a.
Na dan 30. lipnja i dva naredna dana
strijeljano je više od 90 osoba,
a oko tisuću ih je uhićeno.
Među njima nisu samo Ernst Röhm i njegovi SA-ovci
nego i politički protivnici i zastupnici u parlamentu.
Režim je pod pokroviteljstvom države prvi put počinio masovno ubojstvo.
POGUBLJEN KAPETAN RÖHM
MRTVO VIŠE OD TRIDESET VOÐA
Javnosti je rečeno
da su svi ti ljudi planirali puč,
ali to ne znači da je javnost i povjerovala.
Hitler je ubojstva opravdao
time što se seksualni razvrat u SA-u toliko razmahao
da je narušio dobar glas nacionalsocijalizma.
SMEÐA KUĆA HOMOSEKSUALACA
Hitler u govoru poručuje, citiram:
„Bilo bi mi izuzetno drago kad bi majke svoje sinove SA-u,
Stranci ili Hitlerovoj mladeži
mogle dati bez straha da će postati moralno ili seksualno izopačeni.
Želim da časnici SA-a budu muškarci, a ne odvratni majmuni.”
Bio je to golem skandal.
Bio je na naslovnicama svih novina.
Izdao sam zapovijed da se strijeljaju krivci za ovu izdaju.
A i dalje zapovijedam
da se uklone čirevi koji truju naše unutarnje vrelo.
Morao sam čuti na radiju
jer se vrlo jasno sjećam trenutka
kad sam shvatio što se događa.
Bilo je stravično.
Svejedno je jeste li bili homoseksualac ili ne.
To se moglo dogoditi bilo kome.
I pokazalo je Hitlerovo pravo lice.
Time što je iza ubojstava SA-ovaca stajao SS,
Himmler je opet pokazao da je odan Hitleru.
Hitler mu zahvaljuje tako što mu ispunjava želju
i SS odvaja od SA-a.
SS je sada izravno pod Hitlerom.
Heinrich Himmler to je sve vrijeme htio.
Time su postavljene ljestve za Himmlerov karijerni uspon.
Po ubojstvu Röhmove struje
preuzima policiju u svim njemačkim saveznim državama.
Na koncu su cjelokupna njemačka policija,
SS i Gestapo pod zapovjedništvom jedne te iste osobe.
Heinrich Himmler postaje predvodnik borbe protiv homoseksualnosti.
Cilj mu je istrijebiti homoseksualnost.
„Homoseksualnost ruši sva postignuća
i iz temelja uništava državu.
Samo ljudi koji imaju mnogo djece
imaju pravo na svjetsku moć i prevlast.
Protiv nje se treba boriti pod svaku cijenu,
inače će dokrajčiti Njemačku i germanski svijet.”
Mi smo mač revolucije!
Jedini je neškodljivi neprijatelj
onaj koji je mrtav i uništen.
Otprije ispisanim ružičastim listama
više ne barata samo njemačka policija,
sad su u rukama Gestapa.
Širi se nezapamćeni val progonstava i osuda.
Gej muškarce kazneno gone u skladu s člankom 175.
Nacistički režim progoni i transrodne osobe i lezbijke,
ali metode su neizravne i složenije.
Napadaju ih kao asocijalne,
ili jer se ne uklapaju u narodnu zajednicu.
Mnogi su iznenađeni
brzinom policijske intervencije.
Začas bi izašli pred sud.
Ne znaju kako se zaštititi.
U kući drže adresare,
a adresari su pred sudom odjednom dokaz.
Prokazivanje je izrijekom poželjno, a njemačko stanovništvo izlazi u susret.
Susjedi prate jeste li koga ugostili.
Jeste li u spavaćoj sobi navukli zavjese.
Susjedi javljaju za žene koje nose hlače i izgledaju kao lezbijke.
To je poziv policiji da ukloni pojedince
koje nacionalsocijalistička Njemačka više ne tolerira.
Između 1933. i 1936. godine
Manasse traži način
da živi izvan Njemačke.
Nastoje se sastajati, bilo u Berlinu,
bilo u gradovima gdje Gottfried igra tenis,
kako bi se i dalje viđali.
Zacijelo je izuzetno naporno i depresivno.
A ljubav je mladenačka.
Bezbrižnost iznenada ustupa pred važnijim pitanjima.
„Kako otići? Kako biti na sigurnom?”
Sastaju se posljednji put.
To će im za mnogo godina biti posljednja zajednička noć.
Gottfried Manasseu prenosi novac od nagrada
osvojenih na raznim turnirima.
Manasse tako početkom 1936. uspijeva otići u Palestinu,
gdje je na sigurnom.
Iste godine gubi i Lisu koja podnosi zahtjev za razvod.
Iz njezinih naknadnih pisama znamo da je zbog toga zažalila.
Međutim, uvjerena je
da se ne može mjeriti s velikom ljubavlju
koju Gottfried osjeća prema tenisu.
Da je s njim nastavila živjeti, kaže,
morala bi se odreći svega što joj je bilo važno.
Za nju gotovo da i nema mjesta.
GODINA 1937.
Jedan od najvećih mečeva u karijeri Gottfrieda von Cramma
odigrao se 1937. u Davisovu Cupu održanom u Wimbledonu.
Protivnik mu je Amerikanac Donald Budge.
Gottfried je u to vrijeme jedan od najpopularnijih svjetskih sportaša.
Nacistički režim od svojeg tenisača očekuje pobjedu.
Gledatelja je 15 000, uključujući i kraljicu Mariju,
a prisutna je i svjetska javnost.
To se nikad prije nije dogodilo.
Taj meč i danas pamtimo
kao jedan od najvećih u povijesti.
Donald Budge pričao je anegdotu.
Gottfried je uoči utakmice primio poziv,
navodno Hitlerov.
Zaprijetio mu je da mora pobijediti,
inače ga više neće moći štititi.
Finale u Wimbledonu.
U meču za naslov
njemački as, barun von Cramm,
servira Donaldu Budgeu iz Kalifornije,
ove godine još neporaženom osvajaču Wimbledona.
Budge je u bližem dijelu terena.
Izjednačenje.
Tijek meča je takav da se čini
kako će Gottfried pobijediti.
Prednost za Cramma.
Tišina, molim.
Budge je sad u daljnjem dijelu.
Na samom kraju, u petom setu, poražen je osam naprema šest.
Čini ono čime se proslavio.
Pobjedniku odaje počast.
Dragi Done, čestitam ti na izvrsnoj igri.
Zaslužuješ osvojiti svaki turnir,
ali ja ću se truditi spriječiti te.
Velik si sportaš.
Vrlo si ljubazan. Hvala najljepša.
Publika se oduševila. Svima je bilo jasno.
Premda ovaj tenisač
igra za nacističku Njemačku, on joj nije istovjetan.
Postavilo se pitanje.
Služi li on još uvijek režimu?
Gottfried nakon poraza odlazi na svjetsku turneju
te hita od turnira do turnira.
Na jednoj ga konferenciji pitaju
što misli o progonstvu Židova u Njemačkoj.
Jasno daje do znanja da se s time ne slaže.
Ne taji svoju odbojnost prema nacionalsocijalizmu.
Dovodi se u sve veću opasnost.
GODINA 1938.
POZDRAVLJA VAS SLOBODNA NJEMAČKA AUSTRIJA
JEDAN NAROD, JEDAN REICH, JEDAN FÜHRER
Austrijanci su preko noći postali nacisti.
Na Heldenplatzu mu kliče
četiristo tisuća ljudi.
Kao vođa i kancelar njemačke nacije i Reicha,
pred njemačkom poviješću proglašavam
da je moj domovina ušla u Njemački Reich.
Heil! Heil!
ŽIDOVI SU KRIMINALCI
Na ulici ste mogli vidjeti da je grad pun plakata.
„Židovima zabranjeno.”
Bili su gdje god ste pogledali.
NEARIJEVSKA RADNJA HERZMANSKY JE OPET ARIJEVAC
Ali ja sam i dalje izlazio.
Lutao sam gradom.
Naišao sam na gomilu.
Moja teta Gretel bila je na koljenima.
Primorali su je da četkicom za zube čisti pločnik.
ŽIDOV
Na dan Hitlerova dolaska stiglo je pismo u plavoj omotnici.
„Dragi Walteru,
otkad si me posjetio, u Budimpešti je sve krenulo nizbrdo.
Ne bi je prepoznao.
Čujem da je i u Beču užasno.
Kako si? Jesi li na sigurnom?
Moji roditelji morali su ostaviti radnju premda smo se preobratili.
Pokušavaju nas odvesti iz zemlje,
ali nemamo rođake ni bliske prijatelje,
osim tebe.
Nacisti su posvuda i jako se bojim.
Možeš li nam ikako pomoći?
Što ćeš učiniti?
Ako odeš, molim te da povedeš i mene. Brzo mi piši. Tvoj Lumpi.”
Bilo je to pismo očajnika.
Ali nisam mu odgovorio
jer sam u Beču
već ionako bio u opasnom položaju.
Te iste večeri
u dva u noći došli su u naš stan
i odveli mog oca.
Odveli su ga u Dachau.
Bilo je užasno. Kako sam mu mogao pomoći?
Da.
Za mene je to bio kraj.
Blagoslovljen si, Gospode, vladaru svemira.
Koji si nas posvetio Svojim dobročinstvom
i zapovjedio nam da za šabat upalimo svijeću.
U noći 9. na 10. studenog 1938.
širom Reicha odvio se Studenački pogrom.
Dugo su ga trivijalno zvali Kristalna noć.
Te noći u cijeloj Njemačkoj
gore sinagoge i židovske radnje.
I domovi su opljačkani i uništeni.
Mnogi su Židovi uhićeni i odvedeni u koncentracijske logore.
To je Charlotte i Toni zacijelo bilo razdoblje nevjerojatne tjeskobe.
Odlučuju pobjeći u Čehoslovačku,
gdje će, smatraju, biti sigurnije.
Bar privremeno.
Hladan je ožujak.
Gottfried se vraća sa šestomjesečne turneje.
Prve večeri po povratku
objeduje s majkom i braćom.
Večerali su u Brüggenu.
Svi su bili na okupu
kad se odjednom začulo kucanje.
Baka je izašla i blijeda se vratila. Rekla je:
„Gottfriede, moraš izaći.”
Čekala su dva gestapovca. Odmah su ga odvela.
U zatvor.
Uhićenje je vrlo teatralno.
Mogli su ga pismom pozvati da dođe u policijsku stanicu.
Ali mislim da ga je nacistički režim namjerno
izveo javno.
U NJEMAČKOJ UHIĆEN BARUN GOTTFRIED VON CRAMM
Dana 14. svibnja 1938.
Gottfried je osuđen na godinu dana zatvora zbog prekršaja članka 175.
Razlog je njegova petogodišnja veza s Manasseom Herbstom.
„Otegotna je okolnost
da se optuženi u homoseksualnu aktivnost upustio
ubrzo nakon sklapanja braka.
Najgore je to što se optuženi,
uza svoj položaj u njemačkom sportu
i ime poznato u cijelom svijetu,
bez oklijevanja
upustio u homoseksualni snošaj s galicijskim Židovom.”
Može se reći da je Manasse Herbst imao sreće
što je već napustio Njemačku.
Inače ne bi preživio.
Procjenjuje se da je u Trećem Reichu oko 100 000 muškaraca
optuženo u skladu sa zakonom usmjerenim protiv homoseksualaca.
Procjenjuje se da ih je oko 50 000
uspješno kazneno gonjeno.
U koncentracijskim logorima umrlo ih je
između 5000 i 15 000.
Koncentracijski logori
nacistima su otpočetka služili kao sredstvo zastrašivanja.
Zatvorenici osuđeni zbog homoseksualnosti
žrtve su osobito okrutnog tretmana.
Druge zatvorske skupine jedva da su s njima solidarne.
OZNAKE ZATVORENIKA KONCENTRACIJSKIH LOGORA
Homoseksualci moraju nositi ružičasti trokut.
JEHOVINI SVJEDOCI, HOMOSEKSUALCI, ASOCIJALNI
Prisilno rade u najgorim uvjetima.
Užasno ih hrane.
Mnogi zatvorenici umiru u neopisivo lošim uvjetima.
Neke zlostavljaju medicinskim eksperimentima.
Ne prežive ih svi.
Tu je i mogućnost kastracije
uz ponudu ili obećanje
da će potom smjesta otići iz logora.
Međutim, iz raznih isprava znamo
da mnoge ipak nisu pustili.
Mnogi zatvorenici, za homoseksualnost često osuđeni
nakon što ih je netko prokazao,
ne prežive logor.
Vrhunac je progona između 1937. i 1939. godine.
Tik prije no što Hitler zarati s Europom.
To nije kao genocid nad Židovima.
Nacisti ne smatraju da moraju pobiti sve homoseksualce.
Oni žele istrijebiti homoseksualnost.
Hitler 1941. Heinrichu Himmleru predaje
zadaću vođenja tzv. konačnog rješenja židovskog pitanja.
To znači da Heinrich Himmler naređuje
istrebljenje njemačkih i europskih Židova.
Policija za tuđince u Čehoslovačkoj dolazi po Charlotte.
Uhićena je
dok ona i Toni slave desetu godišnjicu veze.
Spremaju se poslati je u koncentracijski logor.
Toni se u panici obraća švicarskom konzulatu.
Vlasti obavještava da je Charlotte zapravo Amerikanka.
Charlotte na koncu ukrcaju na brod i pošalju u New York.
Sve je to bilo moguće jer se Toni snašla i izvukla je.
Inače bi završila u logoru.
Razdvojile su se do kraja života.
Više se nikad nisu vidjele.
GODINA 1945. KRAJ RATA
Lumpija sam tražio cijeli svoj život.
Htio sam znati gdje je, što mu se dogodilo.
LOGOR ZA PRISILNI RAD HARKA, MAÐARSKA 1946.
Tek sad, kad sam vidio ove slike,
sve mi se razjasnilo.
U radnom je logoru umro od gladi.
Užasno mi je što je tako skončao.
Nije to zaslužio.
ŽRTVE HARKE
Grozno.
Što vidim?
Na slici je veliki kamen s njegovim imenom.
Fülöp Loránt, 24 ili 25 godina.
Kako se to kaže u Beču, teško je to verkiefeln, prihvatiti.
Ako ne možete prihvatiti, ne možete se ni pomiriti.
Da.
Drago mi je ako sam bar malo pomogao
da Lumpija zapamti povijest.
Nepoznavanje sudbine voljenih osoba,
nažalost, tipično je za mnoge židovske žrtve.
Tek vrlo kasno ili nikad ne doznamo
gdje su točno stradale.
Preživjeli homoseksualci žele ali ne mogu podijeliti svoju priču.
Previše je opasno.
Nakon 1945.
Nacionalsocijalističko progonstvo homoseksualaca
nije prepoznato kao nepravda.
Zapadna njemačka usvaja nacistički članak 175.
Društvo ih doživljava kao zločince i izopačene.
Obitelji šute. Povjesničari ne ispituju.
Progonstvo se nastavlja.
KAZNENI POSTUPAK PROTIV GOTTFRIEDA VON CRAMMA
Godine 1951. Gottfried, kao i mnogi homoseksualci,
nastoji osudu prema članku 175
izbrisati iz svog dosjea.
Ne uspije li, neće dobiti vizu za nastup na turnirima u SAD-u,
Velikoj Britaniji i Francuskoj.
Predmet dolazi pred sud.
Manasse Herbst 1951. se godine
prvi put vraća u Njemačku.
Dakle vraća se u zemlju koja ga je htjela ubiti.
Dakako, Gottfried i Manasse također su po prvi put opet zajedno.
Ispitana je i Lisa.
Potvrđuje da su Manasse i Gottfried bili u vezi.
Na trenutak se zbližavaju neustrašivo i slobodno,
kao krajem 20-ih godina.
I sve to u konzervativnim 50-im godinama i pred njemačkim sudom.
Kao i drugim homoseksualcima, Gottfriedu odbijaju rehabilitaciju.
Ne dobiva vizu za najvažnije teniske turnire.
Turnire osvaja u zemljama gdje mu je dopušteno igrati,
ali nastup na najvažnijima nije mu dopušten
jer je prema nacionalsocijalističkom članku 175 i dalje kriminalac.
Imigrirao sam u SAD
i ovdje sretno živim od 1939. godine.
Postao sam skladatelj. Cijeli život pišem glazbu.
Upoznao sam nekoga, mislim da je to bilo 1959.
Zove se Howard Myers.
Hvala.
Nije mi jasno zašto kupuješ tako veliku kavu.
Istina je da smo bili besramni.
Nismo se stidjeli.
Na večeru smo znali otići sa šest bračnih parova.
Nisam bio besraman jer nikad nisam sumnjao
da mogu raditi to što sam naumio.
Walter je živio za mene.
Sve je radio za mene tijekom naših prvih desetljeća,
kad smo bili mlađi.
Sad mu je 100 godina
i tek u posljednjih 15
ja njemu moram pomagati.
Piše: „Vjenčani list Grada West Hollywooda.
Potvrđuje se da su se Walter Arlen i Howard Myers
zakonito vjenčali 2. srpnja 2013. godine.”
Ništa se nije promijenilo.
Bila je to samo suzdržana zadovoljština.
Da me nema, ne bi se imao s kime prepirati.
Charlotte ostatak života provodi u Brooklynu.
Bavi se glumom.
Premda je odvojena od Toni,
u umjetničkoj zajednici sklapa nova prijateljstva.
Mnogi nisu ni znali da je transrodna.
Čak je i američke isprave ishodila
kao žena, pod ženskim imenom.
To joj je bilo vrlo važno
jer je učvrstilo njezin legitimni, ženski identitet.
Razmišljam što bih ja učinila u toj situaciji.
Da moram pobjeći, kamo bih otišla?
Toni se nakon rata vraća u Berlin,
gdje ostatak života provodi kao slikarica i umjetnica.
To razdoblje 20-ih godina, prije cijelog stoljeća,
možemo tumačiti kao primjer koliko su slobode krhke.
Čak vam i danas, nakon suvremenog napretka
po pitanju prava queer i transrodnih osoba,
te slobode mogu biti oduzete.
ELDORADO OVDJE JE ISPRAVNO!
SMOČNICA ELDORADO
Eldorado je danas vrlo elegantan supermarket organskih proizvoda.
Ondje su ljudi nekad gledali nastupe transvestita,
a danas kupujete avokado.
Mislim da se queer Berlin
morao nanovo izgraditi iz temelja.
I ispalo je prilično dobro.
Možete vidjeti da queer život u Berlinu cvjeta
i da je postao raznolik i šarolik.
Ali jesmo li se povezali? Mislim da nismo ni s čim.
Dugo ništa nismo znali
o progonstvu homoseksualaca.
Današnji queer Berlin u tom smislu
nipošto nije
nastavak 20-ih godina.
To je izgubljeno.
Nema imena. Nema uspomena. Nema ničega.
Zapadna Njemačka nakon rata je tužila više od 100 000 homoseksualaca.
Na zatvor ih je osudila više od 50 000.
Nacistička verzija članka 175 izmijenjena je tek 1969.,
a ukinuta 1994. godine.
Walter Arlen skladao je 68 skladba
u kojima su, kako je rekao, njegove uspomene.
Javnost je njegovu glazbu otkrila tek 2008.,
zahvaljujući njegovu partneru Howardu Myersu.
Walter i Howard sretno žive u svom domu,
nekoliko blokova od Tihog oceana.
Prijevod titlova: Mario Miletić