Downloaded from YTS.MX
Yö on juuri alkanut.
Official YIFY movies site: YTS.MX
Olet juuri siellä, missä haluat olla.
Olet itsevarma ja innoissasi ja sinut huomataan.
Olet vihdoin ihmisten kanssa, joista tuntuu samalta.
Unohdat hetkeksi, että olet erilainen.
Tänä iltana kaikki on mahdollista.
Berliini oli paikka, jossa kaikki tapahtui.
Se oli synnin pääkaupunki.
Siellä oli 80-120 kahvilaa, baaria ja yökerhoa,
jotka oli suunnattu lähes pelkästään HLBTQ-ihmisille.
Homoseksuaaleja ja transihmisiä oli kaikkialla.
Natsien valtaannousun jälkeen -
me näimme maailmanhistorian pahimman homofobisen vainon.
Historiassa on tuskin mitään toista ajanjaksoa,
jossa vapaus ja sorto -
olivat yhtä lähellä toisiaan kuin 1920- ja 1930-luvuilla.
Jopa nykyään nämä vapaudet voidaan ottaa pois.
Nämä ihmiset elivät elämää, jollaista minä elän nyt.
Mutta vain hetken.
Se oli katastrofi ihmiskunnalle, ja olin osa sitä ihmiskuntaa.
ELDORADO, NATSIEN VIHAAMA YÖKERHO
BERLIINI 1920-LUVUN LOPPU
Sitä käveli kadulla Berliinissä -
ja näki kadunkulmassa rakennuksen,
jonka julkisivussa oli upea kyltti.
Siinä luki: "Täällä se on oikein."
Kaikista kultaisen 20-luvun yökerhoista -
Eldorado oli vaikuttavin homoseksuaalien yökerho.
Berliinin Eldoradossa orasti uudenlainen vapaus,
jossa homomiehet, lesbonaiset -
ja transmiehet ja -naiset pystyivät olemaan vapaita ja omaehtoisia.
Yksi Eldoradossa käyvistä ihmisistä oli Charlotte Charlaque,
juutalainen amerikansaksalainen älykkö.
Hän oli kiertänyt maailmaa ja asunut Amerikassa, Saksassa ja Ranskassa.
Hänestä oli tulossa yksi ensimmäisistä ihmisistä,
jotka käyvät läpi sukupuolenkorjausleikkauksen.
Berliinin yöelämässä oli kaksi uutta kasvoa.
Lisa ja Gottfried. He olivat tuore parikymppinen aviopari.
Monien Eldoradossa käyneiden tavoin he olivat valmiita -
löytämään uusia asioita ja uusia rakkauksia.
Lisa, koko nimeltään Lisa von Dobeneck,
ja Gottfried von Cramm olivat tunteneet toisensa lapsesta asti.
He varttuivat naapurilinnoissa.
Lisa oli Dobeneckin sukua,
ja hänen perheensä asui 15 kilometrin päässä kodistamme.
Me kutsuimme sitä "vääryyden pesäksi",
koska Crammit saivat tehdä siellä mitä ikinä halusivat.
Lisa ja Gottfried halusivat elää makeaa elämää,
eikä sitä voinut elää täällä maaseudulla,
vaan vetovoimaisen villissä Berliinissä.
Berliinissä oli myös aika paljon vapautta.
Naiset saivat lisää oikeuksia,
sensuuria poistettiin,
ja lehdistöllä oli enemmän vapautta julkaista mitä se halusi.
Ja se loi kukoistavan homoseksuaalien printtimedian.
TYTTÖYSTÄVÄ NAISRAKKAUS
Oli omat lehdet homomiehille, omat lehdet lesbonaisille -
ja oli jopa omia lehtiä transvestiiteille.
Oli mahdollista puhua seksistä avoimemmin kuin aiemmin.
Ihmisistä tuntui,
että käynnissä oli seksuaalinen vallankumous.
Lisa ja Gottfried löysivät tuolloin täysin uuden maailman.
Eldorado oli synonyymi uusille asioille.
Tässä upeassa, kimaltelevassa yökerhossa -
oli yllättävää tavata ihminen,
joka oli sinutteluväleissä Adolf Hitlerin kanssa.
Tämä ihminen oli Ernst Röhm.
Hän ajoi kauheaa, väkivaltaista juutalaisvastaista politiikkaa,
ja hän oli natsien valtaannousun päästrategeja.
Röhm oli fanaattinen sotilas, joka rakasti sotaa ja tappamista.
Aitona nationalistina -
hän ei päässyt yli Saksan tappiosta 1. maailmansodassa.
Adolf Hitler ja Ernst Röhm tapasivat oikeistoliikkeessä jo 1919.
Heistä tuli pian läheisiä ystäviä, ja ystävyys kesti monta vuotta.
Heidän unelmansa oli -
tehdä natseista liike, joka pystyi kaappaamaan vallan.
Se unelma oli vielä silloin kaukana.
Ernst Röhm oli homo,
eikä varsinaisesti salaillut sitä.
Hänellä oli monia homorakastajia ja -kontakteja.
Hänen homoutensa oli avoin salaisuus, josta juoruttiin.
Hitler todennäköisesti tiesi Röhmiin liittyvistä huhuista,
mutta hän piti tärkeämpänä Röhmin mahdollista hyödyllisyyttä.
Jossain vaiheessa Hitler ilmeisesti sanoi:
"Röhmin yksityiselämä ei kiinnosta minua,
kunhan hän käyttää tarpeellista harkintakykyä."
Mutta tarpeellista harkintakykyä ei aina käytetty.
Tämä yökerho houkutteli -
hyvin erilaisia ihmisiä,
mitä tuli politiikkaan ja maailmankatsomukseen.
ELDORADO TÄÄLLÄ SE ON OIKEIN!
Eldorado oli maailmalle -
ikkuna Berliinin homoseksuaalien elämään.
Joistakin Eldoradon homoseksuaalisista esiintyjistä -
tuli tuon ajan valtavirtatähtiä.
Yksi heistä oli Claire Waldoff.
Kaikki miehet ulos valtiopäiviltä!
Kaikki miehet ulos osavaltioiden parlamenteista!
Ja kaikki miehet ulos herrainhuoneesta!
Me teemme siitä turvakodin naisille.
Jos Eldoradoon saapui yksin, piti palkata ammattitanssija -
saattajaksi.
Ihmiset pystyivät katsastamaan sukupuoli-illuusion,
joka teki Eldoradosta kuuluisan.
Eräänä iltana Charlotte tapasi jonkun kaltaisensa.
Kyseinen ihminen oli älykkö, kuten Charlotte,
ja myös transihminen.
Hänen nimensä oli Toni Ebel.
Toisin kuin Charlotte, hän ei tiennyt mitä tekisi asialle.
Hän oli paennut kamalasta avioliitosta.
Hän oli noin 10 vuotta vanhempi,
mutta kaksikosta tuli erottamattomat.
Tällaiset suhteet transnaisten välillä -
ovat tosi yleisiä.
Riippumatta seksuaalisesta suuntautumisesta -
me muodostamme syviä sisaruussuhteita,
jotka joskus muuttuvat rakkaussuhteiksi -
tai elämänkumppanuuksiksi.
Tämä johtuu osaksi siitä,
että me elämme maailmassa, jossa ei ole paljon meidän kaltaisiamme.
Kun me tapaamme jonkun kaltaisemme,
me muodostamme toisiimme syviä perhesiteitä,
minkä muodon ne sitten ottavatkaan.
Toni oli yrittänyt monta vuotta elää elämäänsä naisena,
mutta ei tiennyt mitä tekisi.
Charlotte Charlaquella oli vastaus.
Hän esitteli Tonin Magnus Hirschfeldille.
Myös Magnus Hirschfeld kävi Eldoradossa.
Hän tykkäsi tarkkailla homoseksuaalien elämää.
Hän oli kuuluisuus.
Kaikki tunsivat hänet.
Hän oli seksologi.
Häntä kiehtoi tutkia ihmisen seksuaalisuutta -
ja sukupuolirooleja.
Hän pohjimmiltaan uskoi,
että homo- ja transihmiset -
voivat saavuttaa vapautumisen ja oikeutensa -
tieteen työkalujen avulla.
Hän julkaisi hurjalla tahdilla -
kirjoja, pamfletteja ja luentojaan.
Hän perusti maailman ensimmäisen homojen oikeuksien järjestön vuonna 1897.
Berliinin homoseksuaalien kaupunkikartalla -
oli yksi keskeinen edistyneen ajattelun paikka.
Magnus Hirschfeldin seksologian instituutti.
Instituutin museossa oli muun muassa röyhelöisiä pikkuhousuja,
joita saksalainen sotilas käytti I maailmansodassa.
Siellä oli dildoja ja kaikenlaisia esineitä.
Siellä oli huone ihmisille,
jotka tarvitsivat neuvontaa suhteistaan -
tai sukupuolitaudeista tai tietoa abortista ja raskaudesta -
ja niin poispäin.
Instituutti oli myös sosiaalinen paikka ihmisille.
Se oli yhteisöllinen keskus, jossa homoseksuaalit kävivät.
Pelkkä tieto instituutin olemassaolosta -
oli tärkeä asia monille Berliinin homoyhteisössä.
Instituutti erikoistui muun muassa -
transidentiteettiin ja transhoitoihin ihmisille,
jotka kokivat syntyneensä väärään sukupuoleen.
Ernst Röhmille Magnus Hirschfeld oli vihollinen.
Juutalainen ja sosiaalidemokraatti,
joka puolusti transmiehiä ja -naisia -
eikä myötäillyt millään tavalla maskuliinista ideologiaa,
jota Ernst Röhm seurasi.
Heillä oli jotain yhteistä. He eivät olleet avoimesti homoja.
Magnus Hirschfeld tiesi, että hän menettäisi maineensa tutkijana.
Ja Ernst Röhm tiesi, että hänet erotettaisiin puolueesta.
Ernst Röhm tuntui luottaneen vahvasti siihen,
että hänen ystävyytensä -
ja pitkä historiansa Hitlerin kanssa suojelisi häntä -
sekä suuren yleisön että natsiliikkeen suhteen.
Sen ansiosta hän pystyi olemaan aika huoleton yksityiselämässään.
"Hyvä tohtori Heimsoth.
Aloitan puristamalla kättänne.
Muistan lapsuudesta asti tunteita ja tekoja samaa sukupuolta kohtaan.
Harrastin yhdyntöjä myös naisten kanssa,
vaikka en nauttinut niistä yhtä paljon."
Röhmin sielunelämästä ei ole kovin paljon todisteita,
mutta meillä on yksi aarrearkku siitä.
Kirjeet, jotka hän kirjoitti ystävälleen -
tohtori Karl-Günther Heimsothille.
Kaikki naiset inhottavat minua.
"En ole tyytymätön suhtautumiseeni,
vaikka se on aiheuttanut minulle välillä huomattavia vaikeuksia.
Sisimmässäni olen ehkä jopa ylpeä siitä.
Niin minä ainakin uskon."
Näissä kirjeissä -
Röhm tuntui olevan aina vain itsevarmempi -
homoseksuaaliksi identifioitumisessaan.
Tuohon aikaan ajatus seksuaalisuudesta,
hetero- ja homoseksuaalisuudesta -
ja siitä, että seksuaalisuus on ihmisen johdonmukainen ominaisuus,
oli aika tuore ja se kehittyi.
Oli myös toinen todellisuus.
Saksa ei koostunut vain suurkaupungeista,
vaan monista pikkukaupungeista ja kylistä.
Berliinin ja suurkaupunkien tapahtumat olivat vieraita monissa niistä.
Nopea muutos pelotti pikkukylissä asuvia ihmisiä.
Muutoksen nopeus turhautti melkeinpä kaikkia.
Radikaalien mielestä muutos tapahtui liian hitaasti.
Konservatiivit taas näkivät,
kuinka kaikki elämälle syvyyttä ja merkitystä antava pyyhkiytyi pois.
Ja tuo muutoksen uhka -
tarjosi fasisteille maaperän, johon levittää myrkyllisiä ideoitaan.
Me haluamme opettaa kaikille saksalaisille,
että ei ole elämää ilman lakia.
Eikä lakia ilman valtaa.
Eikä valtaa ilman voimaa,
ja jokaisen voiman täytyy piillä omassa kansassa.
Hitler kuulosti mielestäni samalta kuin aina puheita pitäessään.
Mielipuolelta.
Kaikki se huutaminen ja mitä hän sanoi.
Ja hän puhui tietysti juutalaisista.
Se oli kamalaa kuunneltavaa.
En tutkinut asiaa enempää.
Olin viaton nuori mies.
Minä rakastuin.
Meillä oli Sauerbrunnissa huvila,
jossa me vietimme kesämme.
Lumpi oli toinen, joka oli siellä lomalla joka vuosi.
Tutustuin häneen sitä kautta.
Hän asui Budapestissä, ja minä asuin Wienissä.
Minä ja Lumpi ystävystyimme.
Me teimme kaikenlaista yhdessä.
Rakastin häntä. Miksi en olisi?
Me olimme molemmat juutalaisia,
mutta me emme murehtineet sitä.
Me olimme aika kaukana kaikesta.
Mutta ongelmia oli ilmassa.
Ei vain Berliinissä ja Saksassa, vaan kaikkialla Euroopassa.
Vuonna 1931 Hitler nimitti Röhmin SA:n johtajaksi.
SA oli natsien puolisotilaallinen osasto, joka teki likaiset työt.
Se horjutti demokratiaa,
tappeli kaduilla ja pieksi ihmisiä tapahtumien ulkopuolella.
Röhmin alaisuudessa SA kasvoi kolmen miljoonan jäsenen kokoiseksi.
Se oli valtavan tärkeä selkäranka ja turva -
natsiliikkeelle.
SA oli iso osa natsien suunnitelmaa kaapata valta Saksassa -
ja luoda rodullisesti puhdas imperiumi,
jossa ei ollut juutalaisia, kommunisteja, vammaisia,
romaneja eikä homoseksuaaleja.
SA värväsi jäsenensä -
pääsääntöisesti työväenluokan ja alemman keskiluokan nuorista miehistä.
Matalien pääsyvaatimusten takia -
se houkutteli paitsi radikaaleja nationalisteja -
myös ulkopuolisia, erikoisia persoonia ja aika paljon rikollisia.
Karl Ernst oli SA-sotilas,
jonka Röhm luultavasti tapasi ja värväsi -
Berliinin yöelämässä.
Ernst liittyi SA-joukkoihin,
ja hänestä tuli Röhmin oikea käsi järjestössä.
SA-mies Karl Ernst työskenteli Berliinissä -
homoklubien portsarina ja pikkolona.
SA:han liittymisen jälkeen Ernst alkoi kehitellä poliittisia tavoitteitaan,
vaikka eli kaksoiselämää homona.
Jos me mietimme Röhmin elämää -
armeijassa ja oikeiston puolisotilaallisissa joukoissa,
hän loi ympärilleen täysin miespuolisen ympäristön.
Miehet asuivat ja kävivät suihkussa yhdessä.
He pieksivät juutalaisia ja kommunisteja kadulla yhdessä.
Tällä kaikella saattoi olla -
eroottinen tai seksuaalinen lataus.
Se oli hypermaskuliinisuutta.
"Me olemme niin miehekkäitä, että me inhoamme naisia.
Me emme halua edes katsoa heitä.
Ja se tekee meistä entistä miehekkäämpiä."
Malja liikkeelle!
Kansallissosialistisessa liikkeessä oli mies,
jonka aiheuttaman uhan Ernst Röhm aliarvioi pitkään.
Reichsführer-SS Heinrich Himmler.
Nuorena miehenä Himmler oli hyvin kiinnostunut -
miesten välisestä toveruudesta.
Samaan aikaan hän pelkäsi -
homoeroottista kiintymystä, joka voi saada alkunsa tästä toveruudesta.
Heinrich Himmler johti SS:ää eli "Schutzstaffelia".
Pienempi SS oli hierarkiassa Röhmin paljon isomman SA:n alapuolella.
Eli Röhm ja Himmler kilpailivat jollain tavalla.
Ottaakseen etäisyyttä SA:han ja sen homoseksuaaliseen maineeseen -
Himmler muutti SS:n eliittijärjestöksi.
Sen jäsenet olivat ihannetapauksessa vaaleita ja sinisilmäisiä.
Ulkonäkö tuntui olevan hänelle todiste "hyvästä" arjalaisesta verestä.
Gottfried von Crammista tuli näinä vuosina tähti.
Kahden tasaisen pelin jälkeen Saksan mestari reväytti lihaksensa,
eikä pärjännyt sen jälkeen enää Perrylle.
Gottfried alkoi pelata tennistä 10-vuotiaana.
13-vuotiaana hän päätti tulla maailman parhaaksi tenniksenpelaajaksi.
Berliinissä hän liittyi kuuluisaan Rot-Weiß-tenniskerhoon.
Yksi sen jäsenistä oli Hermann Göring,
josta tuli kansallissosialistisen hallituksen sisäministeri.
Gottfried oli komea ja pitkä mies.
Hänellä oli siniset silmät ja vaaleat hiukset.
Hän oli arjalaisen prototyypin ruumiillistuma.
Häntä pyydettiin varhain liittymään natsipuolueeseen.
Me tiedämme, että Gottfried kieltäytyi,
ja siitä tuli vuosien saatossa yhä suurempi ongelma.
Me emme tiedä yksityiskohtia siitä, kuinka he tapasivat,
mutta me tiedämme, että Gottfried tapasi nuoren miehen,
joka oli hänen ikäisensä.
Tämän nuoren miehen nimi oli Manasse Herbst.
Gottfried ja Manasse olivat lähtöisin hyvin erilaisista maailmoista.
Manasse oli juutalaisperheen lapsi köyhästä Scheunenviertelistä.
Hän oli näyttelijä.
Elättääkseen itsensä hän alkoi työskennellä baarimikkona Jockeyssa,
joka oli pieni jazzklubi muutaman korttelin päässä Eldoradosta.
Ehkä heillä oli tunnistamisen hetki.
Homomiehillä oli yksi vakava uhka.
Pykälä 175.
MIESTEN VÄLISESTÄ HAUREUDESTA TUOMITAAN VANKEUTEEN.
Pykälä kriminalisoi miesten väliset homosuhteet,
mutta sitä oli vaikea soveltaa, koska monet tuomioistuimet vaativat -
todisteita yhdynnästä tai yhdynnän kaltaisista teoista.
Eikä poliisin ollut helppo hankkia niitä.
Ratsioiden tekemisen sijaan -
poliisi piti "pinkkejä listoja".
Ne olivat listoja ihmisistä, joita epäiltiin homoseksuaaleiksi.
Listalla olemisesta ei usein tiedetty, koska syytteitä ei nostettu,
mutta me tiedämme, että listoilla oli tuhansia nimiä.
ETUNIMI: JOSEF RIKOSKATEGORIA: § 175
Gottfriedillä oli sellainen vapaus, että rakastuessaan -
hän seurasi rakkauttaan.
Gottfried ja Manasse tapasivat säännöllisesti ensitapaamisen jälkeen.
Lisa tiesi tietenkin kaiken.
Mitään ei tehty salaa, vaan he elivät avoimesti.
Mitä te teette?
Tule tänne!
Nuo kolme olivat aloittamassa uudenlaisen suhteen,
joka tuntui toimivan.
Lisalle muutto Berliiniin oli vapauttava kokemus.
Hän halusi elää itsenäisesti ja kokea itsensä uudella tavalla.
Hän ystävystyi nopeasti -
Berliinissä esiin nousseiden nykyaikaisten naisten kanssa.
Kirjailijoiden, urheilijoiden ja valokuvaajien.
Lisa valokuvasi itsekin.
Hän oli innokas jazztanssija ja ratsastaja.
Hän pelasi maahockeyta ja voitti Saksan mestaruuden.
Tämä liike alkoi jo ennen 20-lukua,
ja se vapautti naiset -
rajoittavista vaatteista ja kotona pysymisestä.
Hänen puhetapansa oli karski, ja hän kulki omaa polkuaan.
Hän alkoi harrastaa suhteita. Myös lesbojen naisystävien kanssa.
Hän oli utelias, ja hänellä oli seksuaalisesti seikkailullinen asenne.
Gottfriedin ja Lisan suhdetta -
leimasi lähes rajaton luottamus toisiinsa.
He tiesivät, että he voisivat tehdä mitä tahansa.
VAALIKAMPANJA SAKSASSA
Oli kevät 1932. Hitler oli ehdolla presidentinvaaleissa,
ja natsit olivat ehdolla eduskuntavaaleissa.
Vähän ennen vallankaappausta kansallissosialistit -
tehostivat katuterroriaan.
Oli suuria tappeluita, joissa kuoli ihmisiä.
He tekivät sen pääasiassa -
osoittaakseen demokratian epävakauden.
He esittivät olevansa "laki ja järjestys" -puolue,
joka takaa turvallisuuden ja järjestyksen, kun he voittavat vaalit.
LÄHTEKÄÄ KADUILLE! ADOLF HITLER
Se ei ollut niinkään pelko,
joka yhdisti kansan ja kansallissosialistit,
vaan toivo vahvemmasta Saksasta -
ja lupaus kultaisesta tulevaisuudesta.
Hei, hyvää iltaa.
Charlotte, Toni ja nainen -
nimeltä Dorchen Richter kävivät leikkauksissa.
He ovat ainoat kolme tietämäämme esimerkkiä,
joille tehtiin sukupuolenkorjaus instituutissa -
ja jotka selvisivät leikkauksesta.
Nämä leikkaukset ja eri toimenpiteet -
olivat tosi riskialttiilta ja kokeellisia.
Nämä olivat ensimmäisiä kertoja,
kun ihmisille tehtiin useita leikkauksia.
Ihmiset halusivat tulla instituuttiin,
koska ei ollut muuta vaihtoehtoa.
Sen maine oli maailmanlaajuinen.
Charlotte ja Toni olivat varmaan valtavan helpottuneita,
koska pääsivät leikkauksiin, kun ne olivat mahdollisia.
Käytyään leikkauksissa -
he olivat tyytyväisempiä sukupuoleensa -
ja heidän naisellisuutensa oli vahvempi.
Charlotte väitti usein,
että leikkaus oli tehnyt hänestä onnellisemman kuin koskaan.
En keksi toista elokuvanpätkää tuolta ajalta,
jossa ei näe vain yhtä transihmistä -
vaan useita transihmisiä -
onnellisina ja iloisina.
Jos Saksassa tuohon aikaan -
yksi drag-seurue Eldoradossa -
käveli ulos ovesta drag-asussa,
heidät voitiin pidättää järjestyshäiriön aiheuttamisesta.
Eli useimmat transihmiset eivät voineet elää omana itsenään -
kohtaamatta poliisin sortoa.
Magnus Hirschfeld ja instituutti -
neuvottelivat poliisin kanssa ratkaisun,
joka tarjosi näille ihmisille -
luvan liikkua ulkona eli "trans-passin".
TYÖLÄINEN EVA KATTER KÄYTTÄÄ MIESTEN VAATTEITA.
Se oli käytännössä henkilökortti, joka kertoi poliisille:
Tätä ihmistä ei tule pidättää, koska hän on lääkärin hoidossa,
ja hänellä on oikeus liikkua julkisesti -
sukupuoli-identiteettinsä mukaisissa vaatteissa.
Tämä oli ensimmäinen kerta maailmassa,
kun transihmisten sukupuoli tunnustettiin laissa.
Charlotten ja Tonin kaltaiset ihmiset -
saivat liikkua vapaasti tämän passin kanssa -
tarvitsematta pelätä, että poliisi väittää heidän tekevän jotain laitonta.
Homoseksuaalit ja transihmiset pystyivät elämään julkisuudessa.
Ja se tapahtui täällä Berliinissä.
Muutama vuosi myöhemmin menin pääsiäislomalle Budapestiin.
Asuin Lumpin luona Andrássy-kadulla.
En muista numeroa. Lähellä oopperaa.
Me vitsailimme paljon tuolla ensimmäisellä vierailulla.
Heillä ei ollut kunnon kylpyhuonetta -
vaan pelkkä pesuastia.
Hänen äitinsä kaatoi vettä ammeeseen,
ja pani meidät molemmat alasti siihen.
Lumpilla alkoi seistä, kun hän näki minut.
Kun hän näki minut alasti. Huomasin sen.
Me emme kosketelleet toisiamme seksuaalisesti,
mutta minä kai kiihotin häntä.
1930-luvun alussa -
Hitler päätti hankkia valtaa laillisilla keinoilla.
Hän yritti kovalla propagandalla voittaa äänestäjät puolelleen -
ja valloittaa parlamentin tuhotakseen sen sisältäpäin.
Natsien pahimmat viholliset -
olivat sosiaalidemokraatit ja kommunistit.
Sosiaalidemokraattien piti keksiä kampanja,
jolla he yrittäisivät estää natseja nousemasta valtaan.
AMOR RUSKEASSA TALOSSA
RÖHM TARKASTAA SA:N PARAATIN
Sosiaalidemokraattitoimittajat saivat käsiinsä kopioita -
Röhmin kirjeistä tohtori Heimsothille,
ja he julkaisivat "Ernst Röhmin rakkauskirjeet".
"Paljastuksia Hitlerin palkkasotilasjohtajasta."
"Welt am Sonntag julkaisi everstiluutnantti Röhmin kirjeen…"
Siitä nousi valtava kohu.
Sosiaalidemokraatit luulivat, että heillä oli hopealuoti,
joka auttaisi heitä saamaan äänestäjiä takaisin.
Kun skandaali paljastui maaliskuussa 1932,
Hitler sai presidentinvaaleissa 30 prosenttia äänistä,
mikä on tosi paljon.
Heinäkuussa 1932, kun skandaali oli jatkunut muutaman kuukauden,
hän sai 37 prosenttia äänistä.
Eli skandaali ei auttanut.
Se oli epäonnistunut poliittinen taktiikka.
Sama sukupuoli!
Röhm varmaankin -
oli kauhuissaan, kun asia levisi sanomalehtiin.
Kun sillä ei ollut vaikutusta -
ja puolue purjehti voittoon vaaleissa,
hän tunsi olevansa turvassa.
Ja mikä tärkeämpää, hän tunsi olevansa pysäyttämätön.
Arjalaiset miehet -
ja arjalaiset naiset.
30. tammikuuta -
arpa heitettiin Saksassa.
Enkä usko,
että joskus nauraneet vastustajat nauravat nyt.
Sieg!
Heil!
Sieg! -Heil!
30. tammikuuta 1933 Hitler nimitettiin valtakunnankansleriksi.
VALTAKUNNANKANSLERI HITLER!
Hitleristä tuli totalitaarisen hallintonsa johtaja.
Kansallissosialistisessa ideologiassa -
ei ole enää yksilöllistä elämäntapaa.
Kaikki on alistettu korkeammalle ideologialle.
Jokaisen yksilön tässä "kansankokonaisuudessa" -
täytyy alistua korkeampaan päämäärään.
Natsit käyttivät paljon aikaa -
ajatuksiin rodullisesta, sosiaalisesta ja seksuaalisesta hygieniasta.
Se tarkoitti rodullisesti puhtaiden ja terveiden lasten tekemistä.
Kaikki mikä haittasi väestön kasvamista,
oli pahasta ja uhka kansakunnalle.
Eldorado suljettiin pian natsien valtaannousun jälkeen.
Ilman jäähyväisiä.
Ja homoseksuaalinen yhteisö menetti yhden tärkeimmistä tapaamispaikoistaan.
Moni Eldoradon työllistämä ihminen -
menetti monia suojamekanismeja -
ja työtilaisuuksia.
Ja kaiken kukkuraksi -
Eldoradon julkisivu muutettiin natsien mainostilaksi.
ELDORADO TÄÄLLÄ SE ON OIKEIN!
ÄÄNESTÄ HITLERIÄ - LISTA 1
Ihmisten veri varmaan hyytyi,
kun he miettivät, että samassa rakennuksessa voitiin mennä -
niin pitkälle eri suuntaan.
Eldorado oli suljettu,
ja kaikki edelliset 10 vuotta kukoistaneet sosiaaliset tilat -
katosivat lähes yhdessä yössä.
Ihmiset olivat yhä homoja, mutta heillä ei ollut enää paikkoja,
missä he voisivat tavata.
Heidän täytyi toimia paljon salailevammin.
Myös Gottfriedin ja Manassen elämä muuttui radikaalisti vuonna 1933.
Manasse menetti nopeasti kaikki työnsä teatterissa,
koska ei saanut enää juutalaisena työskennellä teatterissa.
Hän ymmärsi varhaisessa vaiheessa, että ei ollut enää turvassa Saksassa.
Kaikille oli selvää, että tilanne kiristyi koko ajan.
Heidän suhdettaan varjosti kysymys:
Kuinka Manasse pääsee turvallisesti pois Saksasta?
Gottfried halusi edelleen pelata tennistä.
Jos se tarkoitti, että hänen piti pelata Natsi-Saksalle,
sitten hän pelasi.
Paine kasvoi. Hänellä oli rakkaussuhde juutalaisen homoseksuaalin kanssa,
mutta samaan aikaan hänen suosionsa kasvoi.
Niin Saksassa kuin kansainvälisestikin.
Gottfried ehkä ajatteli, että hallinto ei voi vahingoittaa häntä,
jos hän voittaa otteluita.
Päätettyään pelata Saksalle Crammilla ei ollut muuta vaihtoehtoa.
Vaikka natsit olivat nousseet valtaan jo vuonna 1933,
Charlotte ja Toni uskalsivat mennä ulos,
näyttäytyä kadulla,
olla valokuvattavana -
ja jopa puhua toimittajille avoimesti itsestään.
Kaikki tuntui olevan kunnossa. Sitä pystyi yhä käymään instituutissa.
Charlotte oli sotkeutunut tiiviisti Hirschfeldiin ja tämän piireihin.
Hän tarjosi neuvoja uusille transihmisille,
jotka eivät osanneet edes valita mekkoja.
Hän auttoi ihmisiä saamaan asuntoja.
Charlotte ja Toni elivät vihdoin elämäänsä -
eivätkä vain käyneet läpi lääketieteellistä prosessia.
Magnus Hirschfeld oli maailmankiertueella.
Hän ei voinut enää esiintyä julkisesti Saksassa,
mutta häntä ylistettiin yhä maailmalla.
Hän oli jo pahamaineinen,
koska hän oli juutalainen, joka teki Saksasta vähemmän miehekkään -
ja houkutteli nuoria homoseksuaalisuuteen.
Eli hän oli natsien vihollinen numero yksi.
Charlottella ja Tonilla alkoi olla kuumat paikat.
He päättivät lähteä instituutista.
He muuttivat rähjäiseen yksiöön muualla Berliinissä.
Nämä naiset kiintyivät toisiinsa niin voimakkaasti,
että Toni kääntyi juutalaiseksi.
Minun on vaikea uskoa,
että kukaan kääntyisi juutalaiseksi tuohon aikaan,
jos hän ei oikeasti rakastaisi kumppaniaan.
Instituuttiin hyökättiin heidän lähtönsä jälkeen.
Aamulla 6. toukokuuta 1933 -
joukko natsiopiskelijoita tunkeutui instituuttiin.
Natsit vetivät tavarat alas hyllyiltä ja heittivät mustetta tutkimuspapereille.
He tuhosivat kirjaston ja huoneet.
Kirjastossa oli noin 20 000 kirjaa.
He ottivat kuvia itsestään -
ja tuhosivat riemuiten kaiken, minkä Magnus Hirschfeld oli luonut.
Se oli varmasti järkyttävimpiä kokemuksia Hirschfeldin elämässä.
Hirschfeld ei ollut instituutissa hyökkäyksen aikaan.
Hän oli Pariisissa.
Instituutissa oli hyökkäyshetkellä yhä työntekijöitä,
kuten Dorchen Richter.
Instituutti oli hänen kotinsa, ja se tuhottiin.
Tietojemme perusteella hänet saatettiin tuhota sen mukana.
Heitän liekkeihin Heinrich Mannin,
Ernst Glaeserin ja Erich Kästnerin kirjoitukset.
Heitän liekkeihin Sigmund Freudin koulukunnan kirjoitukset.
Neljä päivää myöhemmin instituutin kirjoja poltettiin -
pahamaineisella kirjaroviolla Opernplatzilla.
On olemassa valokuva,
jossa Hirschfeldin rintakuvaa kannetaan roviolle.
Nämä valokuvat -
ovat hyvin pelottavaa katsottavaa.
He yrittävät aktiivisesti tuhota kaikki todisteet -
homoseksuaalien ja transihmisten olemassaolosta.
Natsien valtaannousu -
poisti monia mahdollisuuksia,
joita Saksassa siihen aikaan oli sukupuolen ilmaisuun -
ja sukupuolella leikkimiseen.
Naisten paikka oli kotona.
Heidän tehtävänsä oli synnyttää lapsia valtiolle.
Ja miesten piti ilmentää maskuliinista viriiliyttä -
ja pystyä sotimaan.
Kokeellinen, ekspressionistinen ja suvaitsevainen ajanjakso oli ohi,
ja sen olivat korvanneet hyvin jäykät sukupuoliroolit.
Syyskuussa 1933 Karl Ernst,
joka oli Röhmin johtavia apulaisia -
ja jonka Röhm tapasi homoklubeilla,
meni yllättäen naimisiin naisen kanssa.
Häiden kaksi bestmania olivat Röhm ja Hermann Göring,
joka oli Hitlerin sisäministeri.
He kävelivät alttarille hääparin perässä -
ja käytävän reunoilla oli rivikaupalla SA-upseereja.
Voitte kuvitella, miksi Röhmin kannatti -
järjestää isot juhlat -
ja naittaa Karl Ernstin kaltainen SA-upseeri naiselle.
Ihan kuin hän olisi sanonut: "Ne ovat huhuja.
Nämä puolisotilaalliset joukot eivät liity epäpuhtaaseen homoseksuaalisuuteen."
Tammikuussa 1934 -
Röhm sai lämpimän henkilökohtaisen kirjeen Hitleriltä.
"Minun on pakko kiittää sinua, hyvä Ernst Röhm,
unohtumattomista palveluksista -
ja vakuuttaa, kuinka kiitollinen olen kohtalolle,
että voin kutsua sinunlaisiasi miehiä ystäviksi ja taistelutovereiksi.
Todellisena ystävänä ja kiitollisena, Adolf Hitler."
Kirjeen saatuaan Röhm uskalsi vaatia avoimesti,
että hänestä tehdään puolustusministeri.
Ja sillä tavalla,
että 100 000 miehen Saksan armeija -
yhdistetään SA:han ja pannaan hänen komentoonsa.
Vuoden 1934 alussa -
SA saavutti korkeimman jäsenmääränsä -
noin 4,5 miljoonalla jäsenellä.
Se aiheutti ongelmia Hitlerille.
Ajatus, että Röhm johtaisi Saksan armeijaa -
kauhistutti Saksan armeijan konservatiiveja,
jotka olivat mahdollistaneet natsien nousun valtaan,
mutta eivät halunneet menettää titteleitään -
tai roolejaan hierarkiassa.
Prosessi piti pysäyttää.
Heinrich Himmlerille koitti hetki -
johtaa SS:nsä pois Ernst Röhmin ja SA:n varjosta -
ja kasvattaa omaa valtaansa.
Himmler ja muut Röhmin vastustajat natsiliikkeessä -
alkoivat levittää ajatusta, että Röhm aikoi kaapata vallan,
syrjäyttää Hitlerin ja tavoitella omaa vallankumoustaan.
He onnistuivat vakuuttamaan Hitlerin,
että uhka oli välitön ja että Hitlerin täytyi toimia.
Röhmin seksuaalisuudesta tuli työkalu, jota käytettiin hänen pysäyttämiseensä.
Oli kesä 1934.
Hitler kutsui Röhmin ja muut SA:n johtavat upseerit -
ansaitulle lomalle Baijerin Tegernseelle.
Nämä miehet nauttivat olostaan noina kesäpäivinä.
Röhm ei ollut järvellä -
suunnittelemassa vallankumousta.
Hän luuli olevansa lomalla.
Oli varhainen aamu 30. kesäkuuta 1934.
Ernst Röhm oli nukkumassa hotellihuoneessaan,
mutta Hitler ja Goebbels olivat matkalla Baijeriin.
Hitler meni heti hotelliin Tegernseellä,
ja yhdessä SS-joukon kanssa -
hän mursi Röhmin huoneen oven.
Huoneeseen päästyään hän syytti Röhmiä maanpetoksesta.
Pukeudu! -Ulos!
Röhm saattoi olla hämmentynyt -
ja ajatella, että kyseessä oli väärinkäsitys.
Röhm ja monet muut SA:n huippumiehet pidätettiin -
ja vietiin Stadelheimin vankilaan Münchenissä.
Kuusi miehistä ammuttiin välittömästi.
Kaksi päivää myöhemmin Hitler -
tarjosi Röhmille mahdollisuutta ampua itsensä.
Röhmin vastaus oli:
"Jos minut tapetaan, tehköön Adolf sen itse."
Röhm kieltäytyi tappamasta itseään,
ja kaksi SS-upseeria ampui hänet.
30. kesäkuuta ja kahtena seuraavana päivänä -
yli 90 ihmistä ammuttiin -
ja noin 1 000 ihmistä pidätettiin.
Heidän joukossaan oli paitsi Ernst Röhm ja hänen SA-miehiään -
myös poliittisia vastustajia ja kansanedustajia.
Tämä oli natsihallinnon ensimmäinen valtion luvallistama joukkomurha.
KAPTEENI RÖHM TELOITETTIIN
YLI 30 JOHTAJAA KUOLLUT
Ihmisille oli kerrottu,
että nämä ihmiset suunnittelivat vallankaappausta,
mutta ihmiset eivät välttämättä uskoneet tarinaa.
Hitler puolusti tappamisia sanomalla,
että seksuaalinen irstailu SA:ssa oli lisääntynyt niin paljon,
että nämä miehet vahingoittivat kansallissosialismin mainetta.
HOMOSEKSUAALIEN RUSKEA TALO
Hitler piti puheen, joka kuului:
"Haluaisin, että jokainen äiti voisi tarjota poikaansa SA:lle,
puolueelle tai Hitler-nuorille -
ilman pelkoa pojan moraalisesta tai seksuaalisesta rappiosta.
Haluan nähdä miehet SA-upseereina enkä kuvottavina apinoina."
Tämä oli valtava skandaali.
Uutinen oli jokaisen lehden etusivulla.
Annoin käskyn ampua syylliset tähän petokseen.
Ja annoin käskyn -
poistaa haavat myrkyttämästä sisäistä kaivoamme.
Kuulin varmaan puheen radiosta,
koska minulla on selkeä muistikuva hetkestä,
kun ymmärsin mitä oli tapahtumassa.
Ja se oli pelottavaa,
oli sitten homoseksuaali tai ei.
Se oli pelottavaa ihmisenä. Se olisi voinut tapahtua kenelle vain.
Se osoitti, kuka Hitler oikeasti oli.
SS oli toimeenpaneva voima SA-miesten murhissa,
ja Himmler osoitti taas kerran lojaaliutensa Hitleriä kohtaan.
Ja Hitler kiitti Himmleriä lojaaliudesta toteuttamalla tämän toiveen -
SS:n erottamisesta SA:sta.
SS oli nyt suoraan Hitlerin komennossa.
Heinrich Himmler oli halunnut sitä koko ajan.
Se viime kädessä petasi Himmlerin nousun ja uran.
Röhmin miesten murhien jälkeen -
Himmler otti poliisin komentoonsa kaikissa Saksan osavaltioissa.
Lopulta hänestä tuli koko Saksan poliisivoimien päällikkö,
Reichsführer-SS ja Gestapo samassa persoonassa.
Himmleristä tuli homoseksuaalisuuden vastaisen taistelun johtaja.
Hänen tavoitteensa oli hävittää homoseksuaalisuus.
"Homoseksuaalisuus romuttaa kaikki saavutukset -
ja tuhoaa valtion perustukset.
Vain ihmisillä, joilla on paljon lapsia,
on oikeus hallita maailmaa.
Homoutta vastaan pitää taistella hinnalla millä hyvänsä -
tai muuten edessä on Saksan ja germaanisen maailman loppu."
Me olemme vallankumouksen miekka.
Ainoa vihollinen, joka ei aiheuta enää vahinkoa,
on kuollut ja tuhottu vihollinen.
Aiemmin pidetyt pinkit listat -
päätyivät nyt sekä Saksan poliisin -
että Gestapon käsiin.
Seurasi ennennäkemätön vainojen ja rikostuomioiden aalto.
Homomiehiä vainottiin suoraan pykälä 175:n nojalla.
Myös transihmisiä ja lesboja vainottiin natsihallinnon aikana,
mutta epäsuoremmilla ja monimutkaisemmilla tavoilla.
Heitä saatettiin kutsua "epäsosiaalisiksi" -
tai sopimattomiksi kansankokonaisuuteen.
Monet yllättyivät,
miten nopeasti poliisi puuttui asiaan -
ja miten nopeasti joutui oikeuteen.
Ihmiset eivät osanneet suojella itseään.
Heillä oli kotona osoitekirjoja,
joita yhtäkkiä käytettiin todisteina oikeudessa.
Ilmiantoja haluttiin, ja Saksan väestö teki niitä.
Naapurit seurasivat, että kun ihmisillä kävi vieraita -
ja makuuhuoneen verhot vedettiin kiinni.
Naapurit ilmoittivat, että naiset käyttivät housuja ja näyttivät lesboilta.
Se oli vetoomus poliisille poistaa nämä yksilöt,
joita kansallissosialistinen Saksa ei enää sietänyt.
Vuosina 1933-1936 -
Manasse yritti löytää keinoja -
asua Saksan ulkopuolella.
He yrittivät tavata joko Berliinissä -
tai kaupungeissa, joissa Gottfried pelasi tennistä,
jotta he näkisivät toisiaan.
Se oli varmasti tosi uuvuttavaa ja tosi masentavaa.
He olivat nuoria rakastavaisia.
Ja iloisuus muuttui yhtäkkiä ahdistaviksi kysymyksiksi.
"Miten pääsen pois täältä? Miten pysyn turvassa?"
Heillä oli viimeinen kohtaaminen.
Viimeinen yö, jonka he viettivät yhdessä moneen vuoteen.
Gottfried siirsi Manasselle palkintorahat,
jotka hän voitti eri turnauksissa.
Niiden avulla Manasse muutti vuoden 1936 alussa Palestiinaan,
missä hän oli turvassa.
Samana vuonna Gottfried menetti Lisan, joka haki avioeroa.
Lisan myöhemmät kirjeet paljastivat, että hän katui tätä askelta.
Mutta hän oli varma,
että hän ei kestänyt suurta rakkautta,
jota Gottfried tunsi tennistä kohtaan.
Hän sanoi, että jos olisi jatkanut tätä elämää Gottfriedin kanssa,
hänen olisi pitänyt luopua kaikesta hänelle tärkeästä,
koska hänelle ei juuri jäänyt tilaa.
Yksi Gottfried von Crammin uran suurimmista tennisotteluista -
oli vuoden 1937 Davis Cup Wimbledonissa.
Hänen vastustajansa oli amerikkalainen Donald Budge.
Gottfried oli tuon ajan suosituimpia urheilijoita.
Natsihallinto odotti, että heidän saksalainen pelaajansa voittaa.
Ottelussa oli 15 000 katsojaa. Kuningatar Mary -
ja kansainvälinen yleisö olivat paikalla.
Sitä ei ollut tapahtunut ennen.
Tuo ottelu muistetaan edelleen -
yhtenä kaikkien aikojen parhaista tennisotteluista.
Donald Budge kertoi,
että Gottfried sai puhelun juuri ennen ottelua.
Soittaja oli ilmeisesti Hitler, joka uhkaili, että jos Gottfried ei voita,
hän ei voi enää suojella tätä.
Wimbledonin finaalin -
miesten mestaruusottelussa -
saksalainen Davis Cup -tähti paroni von Cramm -
kohtaa Kalifornian Donald Budgen,
Wimbledonin mestarin ja tänä vuonna voittamattoman jenkin.
Budge on etukentällä.
40-40.
Vaikutti siltä, että Gottfried -
enimmäkseen hallitsi ottelua.
Etulyönti Crammille.
Pyydän hiljaisuutta.
Budge on nyt takakentällä.
Hän hävisi viidennessä erässä 8-6 -
ja teki sen, mistä oli tullut kuuluisaksi.
Hän kunnioitti voittajaa.
Hyvä Don, haluan onnitella sinua loistavasta pelaamisesta.
Ansaitset voittaa jokaisen mestaruuden maailmassa,
mutta teen voitavani estääkseni sen.
Olet hieno urheilija.
Se oli ystävällisesti sanottu. Kiitos paljon.
Se ilahdutti yleisöä, ja kaikki ymmärsivät,
että tämä tennispelaaja -
ei ollut yhtä kuin Natsi-Saksa, vaikka hän edusti Natsi-Saksaa.
Se nosti esiin kysymyksen:
Palveliko hän yhä natsihallintoa?
Tappion jälkeen Gottfried lähti maailmankiertueelle -
ja kiersi turnauksesta toiseen.
Häneltä kysyttiin lehdistötilaisuudessa,
mitä hän ajatteli juutalaisten vainosta Saksassa.
Hän sanoi selkeästi, että ei hyväksy sitä.
Hän ei salaillut inhoaan kansallissosialismia kohtaan -
ja asetti itsensä yhä suurempaan vaaraan.
TERVETULOA VAPAASEEN SAKSAN ITÄVALTAAN
YKSI KANSA, YKSI VALTIO, YKSI JOHTAJA
Itävaltalaisista oli tullut natseja yhdessä yössä.
Heldenplatzilla oli 400 000 ihmistä -
hurraamassa hänelle.
Saksan valtion ja tasavallan johtajana ja valtakunnankanslerina -
julistan Saksan historian edessä,
että kotimaani liitetään Saksan valtakuntaan.
Heil! Heil!
JUUTALAISET OVAT RIKOLLISIA
Kadulla liikkuessa koko kaupunki oli täynnä julisteita:
"Juutalaiset kielletty."
Julisteita oli kaikkialla.
EI-ARJALAINEN YRITYS HERZMANSKY ON TAAS ARJALAINEN
Liikuin silti kaduilla.
Vaeltelin ympäri kaupunkia.
Yhtäkkiä näin väkijoukon.
Tätini Gretel oli polvillaan -
ja joutui puhdistamaan jalkakäytävää hammasharjalla.
JUUTALAINEN
Päivä Hitlerin vierailun jälkeen tuli kirje sinisessä kirjekuoressa.
"Hyvä Walter,
vierailusi jälkeen kaikki on muuttunut kauheaksi Budapestissa.
Et tunnistaisi kaupunkia.
Kuulen kauheita asioita myös Wienistä.
Mitä sinulle kuuluu? Oletteko turvassa?
Vanhempieni piti luopua yrityksestä, vaikka me vaihdoimme uskontoa.
He yrittävät viedä meidät ulkomaille,
mutta meillä ei ole siellä sukulaisia tai ystäviä -
paitsi sinut.
Natsit ovat kaikkialla, ja minua pelottaa.
Voitko auttaa meitä mitenkään?
Mitä te aiotte tehdä?
Ota minut mukaan, jos lähdet, ja kirjoita minulle pian. Lumpi."
Kirje oli epätoivoinen,
mutta en vastannut siihen,
koska tilanne oli -
jo vaarallinen Wienissä, kun kirje saapui.
Sinä yönä -
he tulivat asunnollemme kahdelta yöllä -
ja veivät isäni.
He veivät hänet Dachauun.
Se oli kauheaa. Miten olisin voinut auttaa häntä?
Se oli…
Se oli viimeinen kerta, kun kuulin Lumpista.
Siunattu olet, Herramme, maailmankaikkeuden hallitsija,
joka on pyhittänyt meidät hyvillä teoillaan -
ja käskenyt meidän sytyttää kynttilän sapattina.
Yöllä 9.-10. marraskuuta 1938 -
"marraskuun pogromit" tapahtuivat ympäri maata.
Niitä kutsuttiin pitkään vähättelevästi "kristalliyöksi".
Tuona yönä synagogia -
ja juutalaisia yrityksiä paloi ympäri Saksaa.
Myös asuinrakennuksia ryöstettiin ja tuhottiin.
Monia juutalaisia pidätettiin ja vietiin keskitysleireille.
Se oli varmasti hyvin ahdistavaa aikaa Charlottelle ja Tonille.
He päättivät paeta Tšekkoslovakiaan,
jota he pitivät turvallisempana maana.
Toistaiseksi.
Oli kylmä maaliskuu,
kun Gottfried palasi puolen vuoden maailmankiertueelta.
Ensimmäisenä iltana paluunsa jälkeen -
hän söi päivällistä äitinsä ja veljiensä kanssa.
Brüggenissä järjestettiin päivällinen,
jossa kaikki olivat yhdessä.
Yhtäkkiä ovelta kuului koputus.
Mummi meni ulos, palasi kalpeana ja sanoi:
"Gottfried, sinun pitää tulla ulos."
Ovella oli kaksi Gestapo-miestä, jotka veivät hänet pois.
Hän joutui vankilaan.
Pidätys oli hyvin teatraalinen.
Gottfried olisi voitu kutsua poliisiasemalle kirjeellä,
mutta natsihallinto hoiti asian tahallaan julkisesti.
PARONI GOTTFRIED VON CRAMM PIDÄTETTY SAKSASSA
14. toukokuuta 1938 -
Gottfried tuomittiin vuodeksi vankilaan pykälä 175:n rikkomisesta.
Syy oli hänen viiden vuoden suhteensa Manasse Herbstin kanssa.
"Raskauttava tekijä oli,
että vastaaja harjoitti homoseksuaalista toimintaa -
pian avioliittonsa jälkeen.
Vakavin asia oli, että vaikka vastaaja oli -
saksalainen urheilija -
ja tunnettu ympäri maailmaa,
hän ei epäröinyt -
harrastaa homoseksuaalista yhdyntää Galitsian juutalaisen kanssa."
Oli onni, että Manasse Herbst -
lähti Saksasta tuohon aikaan.
Muuten hän ei olisi selvinnyt hengissä.
Kolmannen valtakunnan aikana arviolta 100 000 miestä -
sai syytteen Saksan homovastaisen lain nojalla.
Arviolta 50 000 tuomittiin.
5 000 - 15 000 kuoli keskitysleireillä.
Keskitysleirit -
olivat natsiterrorin työkalu alusta asti.
Homoseksuaalisuudesta syytetyt vangit -
kohtasivat erityisen julmaa kohtelua.
He saivat harvoin solidaarisuutta muilta vankiryhmiltä.
TUNNUKSET VANGEILLE KESKITYSLEIREILLÄ
Homoseksuaalien piti käyttää pinkkiä kolmiota.
JEHOVAN TODISTAJAT, HOMOSEKSUAALIT
Heidät pantiin pakkotyöhön karuihin ja kammottaviin oloihin.
Ravinto oli katastrofaalista,
ja monet vangit kuolivat sanoinkuvaamattomissa oloissa.
Joitakin vankeja käytettiin lääketieteellisiin kokeisiin,
joista kaikki eivät selvinneet.
Vangeilla oli myös mahdollisuus kastraatioon,
jonka valinneille luvattiin,
että he saisivat lähteä keskitysleiriltä.
Eri asiakirjat kuitenkin paljastavat, että monia ei vapautettu.
Monet homoseksuaalisuudesta syytetyt vangit -
saivat tuomion ilmiannon perusteella, eivätkä he selvinneet leireiltä hengissä.
Oikeudenkäyntejä oli eniten vuosina 1937-1939.
Juuri ennen kuin Hitler aloitti sodan Eurooppaa vastaan.
Homojen vaino oli erilaista kuin juutalaisten kansanmurha.
Natsit eivät ajatelleet, että kaikki homoseksuaalit piti tappaa.
He halusivat eliminoida homoseksuaalisuuden.
Vuonna 1941 Hitler siirsi -
"juutalaiskysymyksen lopullisen ratkaisun" Heinrich Himmlerille.
Se tarkoitti, että Heinrich Himmler sai käskyn -
tuhota kaikki Saksan ja Euroopan juutalaiset.
Tšekkoslovakiassa muukalaispoliisi tuli hakemaan Charlottea.
Hänet pidätettiin,
kun Charlotte ja Toni juhlivat suhteensa 10-vuotispäivää.
Hänet aiottiin viedä keskitysleirille.
Toni meni paniikkiin ja kiiruhti Sveitsin konsulaattiin.
Hän ilmoitti viranomaisille, että Charlotte oli amerikkalainen.
Lopulta Charlotte pantiin laivaan ja lähetettiin New Yorkiin.
Toni toimi nopeasti saadakseen Charlotten turvaan.
Muuten Charlotte olisi päätynyt tuhoamisleirille.
Heidän tiensä erosivat loppuelämän ajaksi.
He eivät nähneet toisiaan enää.
1945 SODAN LOPPU
Olen etsinyt Lumpia koko elämäni ajan.
Halusin tietää, missä hän on ja mitä hänelle tapahtui.
TYÖLEIRI HARKA, UNKARI, 1946
Näin vasta nyt nämä valokuvat.
Kaikki on paljastunut vasta nyt.
Hän oli työleirillä ja nääntyi nälkään.
On kauheaa, että hän kuoli sillä tavalla.
Hän ei ansainnut sitä.
HARKAN UHRIT
Kauheaa.
Ja mitä minä näin?
Kuvassa oli iso kivi, johon oli kirjoitettu hänen nimensä.
"Fülöp Loránt", 24 vuotta tai 25.
Tämä on liian iso asia käsiteltäväksi.
Asiaa ei voi hyväksyä, jos sitä ei pysty käsittelemään.
Niin.
Olen iloinen, jos pystyin vaikuttamaan siihen,
että historia ei unohda Lumpia.
Se, että ei tiedä, mitä rakkaalle tapahtui,
on valitettavasti aika tyypillistä monille juutalaisille.
Me saamme tietää hyvin myöhään tai emme koskaan,
missä heidät murhattiin.
Hengissä selvinneet homoseksuaalit eivät voineet kertoa tarinaansa.
Se oli liian vaarallista.
Vuoden 1945 jälkeen -
kansallissosialistien homoseksuaalivainoja -
ei tunnustettu vääryydeksi.
Länsi-Saksa otti käyttöön natsipykälä 175:n.
Yhteiskunta näki homoseksuaalit rikollisina ja perversseinä.
Perheet pysyivät vaiti. Historioitsijat eivät kyselleet.
Vaino jatkui.
RIKOSJUTTU GOTTFRIED VON CRAMMIA VASTAAN
Vuonna 1951 Gottfried, monien muiden homomiesten tavoin,
yritti saada pykälä 175:n nojalla annetun tuomionsa -
pyyhityksi rikosrekisteristään.
Muuten hän ei saisi viisumia tennisturnauksiin USA:ssa,
Britanniassa tai Ranskassa.
Asiaa käsiteltiin oikeudessa,
ja Manasse Herbst palasi Saksaan -
ensi kertaa sitten vuoden 1951.
Hän palasi maahan, joka halusi hänen kuolevan.
Tämä oli Gottfriedin ja Manassen ensimmäinen jälleennäkeminen.
Myös Lisaa kuulusteltiin.
Hän vahvisti Manassen ja Gottfriedin suhteen.
He elivät hetken aikaa yhtä vapaasti -
kuin elivät 20-luvun lopulla.
Hän oli konservatiivisella 1950-luvulla saksalaisen tuomioistuimen edessä.
Tuomion poistaminen evättiin Gottfriedilta kuten muiltakin homoseksuaaleilta.
Hän ei saanut viisumia tärkeimpiin tennisturnauksiin.
Hän voitti muita turnauksia maissa, joissa hän sai pelata,
mutta ei saanut pelata tärkeissä turnauksissa,
koska hän oli yhä rikollinen natsipykälä 175:n nojalla.
Muutin USA:han,
ja olen elänyt täällä onnellisena vuodesta 1939.
Minusta tuli säveltäjä, ja olen säveltänyt musiikkia koko ikäni.
Tapasin yhden ihmisen muistaakseni vuonna 1959.
Hänen nimensä on Howard Myers.
Kiitos.
Miksi ostat noin ison kupin kahvia?
Totuus oli, että me olimme häpeämättömiä.
Me emme tunteneet häpeää.
Me kävimme päivällisillä kuuden avioparin kanssa.
En ollut häpeämätön, koska en koskaan epäillyt,
että pystyn tekemään sen minkä päätän tehdä.
Walter eli puolestani.
Hän teki kaiken puolestani ensimmäisinä vuosikymmeninä,
kun me olimme nuorempia.
Nyt hän on 100-vuotias,
ja vasta viimeisen 15 vuoden aikana -
hän on tarvinnut apua minulta.
Tässä lukee: "West Hollywoodin kaupungin vihkitodistus."
"Tämä todistaa, että Walter Arlen ja Howard Myers -
vihittiin laillisesti 2. heinäkuuta 2013."
Se ei muuttanut mitään.
Tunsimme vain hiljaista tyydytystä.
Ilman minua hänellä ei olisi ketään, kenen kanssa riidellä.
Charlotte vietti loppuelämänsä Brooklynissa.
Hänestä tuli näyttelijä.
Vaikka hän oli eronnut Tonista,
hän sai uusia ystäviä taiteilijayhteisössä.
Moni heistä ei tiennyt, että hän oli transihminen.
Hän sai jopa amerikkalaisen passin,
joka vahvisti, että hän oli nainen, jolla oli naisen nimi.
Se oli tosi tärkeää hänelle,
koska se vahvisti hänen laillisen identiteettinsä naisena.
Mietin, mitä tekisin vastaavassa tilanteessa.
Pitäisikö minun paeta? Mihin minä menisin?
Sodan jälkeen Toni pystyi palaamaan Berliinin,
missä hän eli lopun elämänsä maalarina ja taiteilijana.
Me voimme nähdä 20-luvun -
esimerkkinä siitä, miten hauraita jotkin vapaudet ovat.
Vielä nykyäänkin, huolimatta edistyksestä -
homoseksuaalien ja transihmisten oikeuksissa,
nämä vapaudet saatetaan riistää ihmisiltä.
ELDORADO TÄÄLLÄ SE ON OIKEIN!
RUOKAKOMERO ELDORADO
Eldoradon paikalla on nyt hieno luomuruokakauppa.
Paikasta, jossa katsottiin drag-esityksiä, voi nyt ostaa avokadoja.
Nykypäivän homoseksuaalisen Berliinin täytyi keksiä itsensä uudestaan.
Ja se onnistui aika hyvin.
Homoseksuaalinen elämä kukoistaa nykyään Berliinissä,
ja se on tosi monimuotoista.
Mutta en usko, että me saimme luotua yhteyttä mihinkään.
Me emme pitkään aikaan tienneet mitään -
homoseksuaalien vainoista.
Siinä mielessä nykyinen homoseksuaalinen Berliini -
ei todellakaan ole -
jatkumoa 1920-luvulle.
Se aika on menetetty.
Ei ole nimiä, muistoja tai mitään.
Sodan jälkeen Länsi-Saksa syytti yli 100 000:tta miestä homoseksuaalisuudesta.
Heistä yli 50 000 tuomittiin vankilaan.
Pykälä 175:n natsiversiota uudistettiin vasta vuonna 1969,
ja se kumottiin ilman korvaavaa pykälää vuonna 1994.
Walter Arlen sävelsi 68 teosta,
joissa ovat "hänen muistonsa", kuten hän on sanonut.
Ihmiset löysivät hänen musiikkinsa vasta vuonna 2008 -
hänen kumppaninsa Howard Myersin ansiosta.
Walter ja Howard elävät onnellisina kodissaan -
lähellä Tyyntämerta.
Tekstitys: Juha Arola