Downloaded from YTS.MX
Natten har akkurat begynt.
Official YIFY movies site: YTS.MX
Du er akkurat der du vil være.
Du er selvsikker, spent og sett.
Endelig er du med folk som føler det samme som deg.
Og for et øyeblikk, glemmer du at du er annerledes.
I kveld er alt mulig.
Berlin er stedet der alt skjer.
Syndens hovedstad.
Det var 80 til 120 kafeer, barer og klubber,
som nesten eksklusivt var rettet mot LHBTQ-folk.
Overalt er det skeive og transfolk.
Etter at nazistene tok makten,
så vi den verste homofobiske forfølgelsen i verdenshistorien.
Det er nesten ikke en annen tid i historien,
der frihet og undertrykk
ligger så nære hverandre i tid, som under 1920- og 1930-tallet.
Selv i dag kan du ha disse frihetene, og de kan bli tatt fra deg.
Disse folkene levde et liv som likner det jeg lever nå.
Men det er bare for et øyeblikk.
Det var en katastrofe for menneskeheten, og jeg var en del av den menneskeheten.
ELDORADO: ALT NAZISTENE HATER
BERLIN SENT 1920-TALL
Du går opp en gate i Berlin,
og du ser en bygning på hjørnet,
som har et fantastisk skilt utenfor.
Og på det står det: "Her er det rett!"
Av alle nattklubber som vi har i de gylne tjueårene,
er Eldorado det mest spektakulære skeive utestedet.
På Eldorado i Berlin er det en ny type frihet i gryning,
der homoseksuelle menn, lesbiske,
transmenn og transkvinner kan være frie og selvbestemte for første gang.
En av folkene du møter her er Charlotte Charlaque,
en jødisk tysk-amerikansk intellektuell.
Hun har reist rundt verden, bodd i Amerika, i Tyskland, i Frankrike,
og skal snart bli en av de første menneskene
som gjennomgår kjønnskorrigerende kirurgi i verden.
Vi ser to nye ansikter i Berlins natteliv.
Lisa og Gottfried. Nygifte. Tidlig i tjueårsalderen.
De, som mange andre som kommer til Eldorado, er klare for å leve fritt
og oppdage nye ting, finne nye kjærligheter.
Lisa, hvis fulle navn er Lisa von Dobeneck,
og Gottfried von Cramm har kjent hverandre siden barndommen.
De vokste opp i slott som naboer.
Lisa var født Dobeneck,
og familien hennes bodde 15 km unna vår eiendom.
Vi kalte det "syndens hule",
fordi Cramm-familien fikk gjøre akkurat det de ville der.
Lisa og Gottfried vil leve et fornemt liv,
noe som så klart ikke kunne skje i dette landlige miljøet,
men i det magnetiske Berlin.
Det er også mye frihet som kommer inn.
Kvinnerettigheter er i anmarsj.
Sensuren slippes opp,
og pressen har mye mer frihet til å skrive det de vil.
Og det skaper en oppblomstring av skeive tidsskrifter.
KJÆRESTEN KVINNEKJÆRLIGHET
Det fantes blader for homoseksuelle menn. Det fantes blader for lesbiske.
Og det fantes til og med blader for transvestitter.
Det er mulig å snakke mer åpent om sex enn noen gang før.
For folket føles det
som om det er en total revolusjon innen tankene rundt seksualitet.
Og det er da Lisa og Gottfried oppdager en helt ny verden.
Og Eldorado var synonymt for noe nytt som skjedde.
Så i midten av denne utrolige, glitrende nattklubben,
ville du nok bli overrasket
over å møte noen som er på dus med Adolf Hitler.
Denne personen heter Ernst Röhm.
Hans politiske standpunkt er grusomt voldelig og antisemittisk.
Han er også en av nøkkelstrategene og arkitektene bak nazistenes vei til makten.
Röhm er en fanatisk soldat dedikert til og forelsket i krig og drap.
Han var en ren nasjonalist,
og kom aldri over Tysklands tap i første verdenskrig.
Adolf Hitler og Ernst Röhm møttes i høyrebevegelsen allerede i 1919.
De blir fort gode venner, og det ville vare i mange år.
De knytter bånd over drømmen
om å gjøre nazistene til en bevegelse som kan ta over makten.
Noe som er langt unna, inntil videre.
Så Ernst Röhm er homoseksuell,
og er ganske uforsiktig med det.
Han har mange elskere og kontakter.
Homoseksualiteten hans er en åpen hemmelighet, og noe det sladres om.
Hitler vet sannsynligvis om ryktene rundt Röhm.
Men han prioriterer å se Röhms potensielle nytte for seg selv.
På et tidspunkt har Hitler blitt sitert:
"Privatlivet hans interesserer meg ikke,
så lenge han opprettholder den nødvendige diskresjonen."
Men som vi vil se, ble ikke diskresjonen alltid opprettholdt.
Denne klubben tiltrakk seg
et utrolig spektrum av folk,
med tanke på politiske standpunkt og verdensbilder.
ELDORADO HER ER DET RETT!
Det Eldorado egentlig representerer,
er Berlins vindu for verden inn til skeive liv.
Noen av de skeive artistene på Eldorado,
blir også store stjerner i denne perioden.
Og en av dem er Claire Waldoff.
Kast alle menn ut av Reichstag!
Kast alle menn Ut av delstatsparlamentet!
Og kast alle mennene Ut av herskapshuset!
Vi gjør det til en kvinneherberge
Om du kom til Eldorado alene, måtte du betale for en taxi-danser
til å eskortere deg rundt.
Man kan virkelig sjekke ut denne kjønnsillusjonen,
som er så kjent på Eldorado.
En kveld møter Charlotte en som seg selv.
Denne personen er ikke bare en intellektuell som Charlotte,
hun er også trans.
Og hun heter Toni Ebel.
I motsetning til Charlotte, vet hun ikke hva hun skal gjøre med det.
Hun hadde forlatt et grusomt ekteskap.
Hun er omtrent 10 år eldre.
Men de to blir som erteris.
Slike forhold mellom transkvinner
er faktisk veldig vanlige.
Uansett hva seksualiteten vår er,
så utvikler vi sånne dype søsterskap.
I blant krysser de linjen til å bli elskere,
eller livspartnere.
Delvis er dette fordi
vi lever i en verden der det ikke er mange folk som oss.
Så når vi møter noen som oss,
skaper vi dype familiebånd med hverandre,
uansett hvordan det tar form.
Toni har prøvd å leve livet som kvinne i årevis,
men vet ikke hvor hun skal gå.
Charlotte Charlaque har svaret.
Hun introduserer Toni til Magnus Hirschfeld.
Magnus Hirschfeld kommer også til Eldorado.
Han elsker å observere skeivt liv.
Han er også en kjendis i seg selv.
Alle vet hvem han er.
Han er sexolog.
Han er fascinert av å studere menneskelig seksualitet
og kjønnsroller.
I grunnen tror han
at homoseksuelle og transfolk
kan oppnå frihet og rettigheter
gjennom vitenskapens verktøy.
I et svimlende tempo publiserer han
bøker, pamfletter, foredrag.
Han grunnla verdens første organisasjon for skeive rettigheter i 1897.
På Berlins skeive bykart,
finnes det et senter for progressiv tankegang:
Magnus Hirschfelds Institutt for seksualvitenskap.
De har et museum der man kan se sånt som et par blondetruser
en tysk soldat hadde på under første verdenskrig.
Man kunne finne dildoer, alle slags ting.
Det inkluderte rom for ulike tjenester for alle folk
som trengte råd om forholdene sine,
info om kjønnssykdommer, informasjon om abort og graviditet.
Listen bare fortsetter.
Instituttet er også et sosialt møtested for folk.
Det var et samlingspunkt for skeive, et slags fellesskap.
Bare å vite at instituttet er der,
er viktig informasjon for mange i Berlin-fellesskapet.
En av tingene det spesialiserer seg på,
er transidentitet og transbehandlinger for de som
sliter med det kjønnet de ble tildelt ved fødselen.
For Ernst Röhm, symboliserer Magnus Hirschfeld fienden.
Han er jødisk og sosialdemokrat,
og han forsvarer transmenn og transkvinner.
Han tilpasser seg ikke den maskuline ideologien
som Ernst Röhm følger.
Men de har noe til felles. De er ikke åpent homoseksuelle.
Magnus Hirschfeld vet at han vil miste sitt rykte som vitenskapsmann.
Og Ernst Röhm vet at han vil bli utvist av partiet.
Ernst Röhm virker å ha hatt en enorm tillit til
at hans personlige vennskap med Hitler,
og hans lange personlige historie med Hitler, ville beskytte ham.
Både med tanke på samfunnet og nazi-bevegelsen.
Og dette gjør at han er ganske uforsiktig med privatlivet sitt.
"Kjære Dr. Heimsoth.
Først, et håndtrykk."
"Jeg husker et antall følelser om det samme kjønn og handlinger i barndommen.
Men jeg har også vært med mange kvinner,
men alltid uten nytelse."
Det er ikke mye bevis angående Röhms indre liv.
Men vi har én skikkelig skattkiste.
Og det er en serie brev han skrev til en venn,
som het Dr. Karl-Günther Heimsoth.
Alle kvinner gjør meg kvalm.
"Jeg er ikke misfornøyd med dette,
selv om det til tider har forårsaket meg mange vansker.
Kanskje jeg er til og med stolt av det, på innsiden.
Jeg tror det, i alle fall."
Og i disse brevene,
virker Röhm å bli mer og mer selvsikker
i å identifisere seg som homoseksuell.
Dette er et øyeblikk der ideen om seksualitet,
heteroseksualitet, homoseksualitet, samme hva.
Ideen om at seksualitet er en sammenhengende ting en person har,
er ganske fersk og utvikles.
Men det er også en annen virkelighet.
Tyskland består ikke bare av byer,
men også av mange småbyer og landsbyer.
Det som skjer i Berlin og andre store byer, er fremmed for mange av dem.
De føler seg truet av denne raske forandringen.
Takten i forandringen er en kilde til frustrasjon for nesten alle.
Om du er radikal, så skjer forandringen for sakte for deg.
På den andre siden, om du er konservativ,
ser du at alt som gir ditt liv dybde og mening blir vasket vekk.
Og det er den opplevelsen av å bli truet av forandringer,
som gir fascister en grobunn der de kan spre sine giftige ideer.
Vi vil lære alle tyskere
at det ikke finnes noe liv uten loven.
Og det finnes ingen lov uten makt.
Og det finnes ingen makt uten styrke,
og hver styrke må ha et bosted i ens eget folk.
For meg hørtes han ut som Hitler hørtes ut når han holdt taler.
Som en gal person.
All den skrikingen og det han sa der.
Og så klart snakket han om jødene.
Det var en grusom ting å høre på.
Jeg så ikke nærmere på det.
Jeg var en uskyldig ung mann.
Jeg forelsket meg.
Vi hadde en villa i Sauerbrunn,
der vi var på somrene.
Og den andre som var der på ferie hvert år, var Lumpi.
Og det var sånn jeg ble kjent med ham.
Han bodde i Budapest, og jeg bodde i Wien.
Lumpi og jeg ble venner.
Vi gjorde mye sammen.
Jeg elsket ham. Hvorfor ikke?
Vi var begge jødiske,
men vi bekymret oss ikke for det.
Vi var ganske langt unna alt det.
Men det var trøbbel i luften.
Ikke bare i Berlin og i Tyskland, men overalt i Europa.
Så i 1931, bestemmer Hitler at Röhm skal bli sjef for SA.
SA er nazistenes paramilitære. De gjør grisearbeidet.
De destabiliserer demokratiet,
de slåss med andre folk på gata, de banker opp folk utenfor arrangementer.
Under Röhm, vokste denne styrken til tre millioner medlemmer.
Det er en utrolig viktig ryggrad, og en slags forsikring,
for nazi-bevegelsen.
SA er en utrolig viktig del av nazistenes plan for å ta kontroll over Tyskland,
og etablere et raserent imperium,
uten jøder, uten kommunister, uten handikappede,
uten Roma- og Sinti-folk og uten skeive folk.
SA rekrutterer sine medlemmer
i hovedsak fra unge menn i arbeiderklassen og den lavere middelklassen.
På grunn av lave kriterier for å bli med,
tiltrekker de seg ikke bare radikale nasjonalister,
men også outsidere, eksentrikere og ganske mange kriminelle.
Karl Ernst er en stormsoldat
som Röhm sannsynligvis møter og rekrutterer
fra Berlins natteliv.
Og Ernst blir med i SA,
og blir en høyre hånd for Röhm i organisasjonen.
SA-mannen Karl Ernst jobber i Berlin,
som utkaster på skeive nattklubber og en pikkolo.
Etter å ha blitt med i SA utvikler Ernst sine egne politiske ambisjoner,
selv om han lever et dobbeltliv som homoseksuell.
Så om vi tenker på Röhms liv
i militæret, blant disse høyreekstreme paramilitære,
så er han en som skaper et mannsdominert miljø rundt seg selv.
Man bor sammen, man dusjer sammen.
Man går ut på gatene og banker opp jødiske folk og kommunister sammen.
Og alt dette kan inneha
en slags erotikk eller seksualitet.
Det er en hypermaskulinitet.
"Vi er så maskuline at vi faktisk blir kvalme av kvinner.
Vi vil ikke se på dem en gang.
Og det gjør oss ikke feminine, det gjør oss mer maskuline."
For bevegelsen!
Det er en mann i den nasjonalsosialistiske bevegelsen
hvis trussel Ernst Röhm har undervurdert lenge.
Reichsführer for SS, Heinrich Himmler.
Som en ung mann var Himmler interessert
i 'Männerbund'-kameratskap.
På samme tid er han redd
for den homoerotiske attraksjonen som kan komme fra disse kameratskapene.
På dette punktet leder Heinrich Himmler SS, "Schutzstaffel."
Det mindre paramilitære SS er under Röhms mye større SA.
Så Röhm og Himmler konkurrerer mot hverandre, på en måte.
For å distansere seg selv fra SA og de homoseksuelle ryktene,
gjør han SS til en eliteorganisasjon.
Det innebærer at medlemmene skulle være blonde og blåøyde.
For ham er det utseendet et bevis på "bra" arisk blod.
Det er i disse årene at Gottfried von Cramm blir en stjerne.
Etter to ekstremt jevne kamper river den tyske mesteren en muskel,
og fra da av kan han ikke motstå Perry.
Gottfried begynte å spille tennis da han var ti.
Da han var 13, bestemte han seg for å bli verdens beste tennisspiller.
Når han drar til Berlin, blir han med i en berømt tennisklubb, Rot-Weiß.
Og et av medlemmene er Hermann Göring,
senere minister i den nasjonalsosialistiske regjeringen.
Gottfried er en kjekk og høy mann.
Han har blå øyne, blondt hår.
Han var prototypen av en arisk mann.
Han blir tidlig spurt om å bli med i nazi-partiet.
Vi vet at Gottfried avslår.
Dette blir et større og større problem gjennom årene.
Vi vet så klart ikke detaljene rundt deres første møte,
men vi vet at Gottfried blir kjent med en ung mann,
på samme alder som seg selv.
Og denne unge mannen heter Manasse Herbst.
Gottfried og Manasse kommer absolutt fra helt ulike verdener.
Manasse kommer fra en jødisk familie i det fattige Scheunenviertel.
Han er skuespiller.
For å holde hodet over vannet, jobber han i baren på Jockey,
en liten jazzklubb i nærheten av Eldorado.
Kanskje det var et gjenkjennelsesøyeblikk.
Det fantes en seriøs trussel mot homoseksuelle menn.
Paragraf 175.
UTUKT MELLOM MANNLIGE PERSONER SKAL STRAFFES MED FENGSEL.
Paragrafen kriminaliserer homoseksuelle forhold mellom menn.
Men den er vanskelig å overholde, fordi retten krever bevis
for samleie, eller "samleie-liknende handlinger."
Og det er ikke en lett oppgave for politiet.
Istedenfor å faktisk raide barer,
så har de "rosa lister" som de oppdaterer.
Og det er lister over folk de mistenker, eller vet er homoseksuelle.
Som oftest visste du ikke det fordi du ikke ble tiltalt,
men vi vet at disse rosa listene inneholdt tusenvis av navn.
FORNAVN: JOSEF KRIMINELL KATEGORI: § 175
Men Gottfried har en indre frihet, så når han forelsker seg,
så følger han forelskelsen.
Gottfried og Manasse møtes jevnlig etter det første møtet.
Lisa vet om alt, så klart.
Ingenting blir gjort i hemmelighet, det leves åpent.
Hva gjør du?
Kom hit! Kom igjen!
Og disse tre begynner nå et nytt type av forhold,
som virker å fungere.
Å flytte til Berlin er en frigjøring for Lisa.
Hun vi leve uavhengig og oppleve seg selv på en ny måte.
Hun blir fort venner med
de moderne kvinnene som ble kom fram i Berlin.
Forfattere, idrettsutøvere og fotografer.
Lisa tar også bilder av seg selv.
Hun elsker å danse jazz, ri på hester.
Hun spiller hockey og blir tysk mester.
Dette er noe som kommer fra en bevegelse som begynner før 20-tallet.
Der man frigjør seg selv
fra båndene av å ha på klær eller være inne i hus.
Hun har en røff tone og går sin egen vei.
Hun begynte å ha affærer. Også med lesbiske kjærester.
Og hun var nysgjerrig og hadde en seksuelt eventyrlig ånd som hun oppfylte.
Forholdet mellom Gottfried og Lisa
karakteriseres av en omtrent grenseløs tillit til hverandre.
De visste at uansett hva de gjorde, ville det være greit.
VALGKAMP I TYSKLAND
Det er våren i 1932. Hitler stiller i presidentvalget.
Nazistene stiller i parlamentsvalget.
Rett før maktovertakelsen, forsterker nasjonalsosialistene
gateterroren sin.
Det er store slåsskamper med dødsfall.
Dette gjør de i hovedsak
for å demonstrere demokratiets ustabilitet.
Samtidig representerer de seg selv som "lov og orden"-partiet
som vil sikre trygghet, orden og fred, når de har vunnet valget.
UT PÅ GATENE! ADOLF HITLER
Det er ikke frykt som
kobler befolkningen med nasjonalsosialistene,
men håpet om et sterkere Tyskland
og løftet om en gyllen framtid.
Hei, god kveld.
Så Charlotte, Toni og en annen kvinne,
Dorchen Richter, har blitt operert nå.
Og de er de eneste tre eksemplene vi vet om
som fikk kjønnskorrigerende kirurgi ved instituttet,
og overlevde de operasjonene i starten.
Disse operasjonene og ulike behandlingene
var utrolig risikable, de var veldig eksperimentelle.
De var noen av de første gangene
der flere operasjoner ble utført på mennesker i historien.
Folk kom til dette stedet,
nettopp fordi det ikke fantes noen andre alternativer.
Så det var kjent globalt.
Charlotte og Toni må føle på en utrolig lettelse over
at de kunne få tilgang til operasjonene mens de var tilgjengelige.
Nå som de har hatt operasjonene, føler de seg mye mer hjemme i kjønnet sitt
og mer solide i sin femininitet.
Charlotte sier ofte
at operasjonen har gjort henne så glad som hun noensinne har vært.
Jeg kan ikke komme på en annen film fra denne tiden,
der man ikke bare ser en transperson,
men flere transpersoner sammen.
Og at de er glade og lykkelige.
I Tyskland på denne tiden,
om en av dragartistene på Eldorado
går ut av døren fortsatt i drag,
kan de bli arrestert for å skape offentlig uro.
Dette betyr at de fleste transfolk ikke får leve som seg selv,
uten å møte undertrykkelse fra politiet.
Magnus Hirschfeld og instituttet
fant på en forhandlingsløsning med politiet.
De skulle gi disse menneskene
vandrepapirer, eller "transpass."
ARBEIDER EVA KATTER… HAR OFTE PÅ SEG HERREKLÆR
Det er i grunn et ID-kort som indikerer til politiet at:
Du skal ikke arrestere denne personen, fordi de er i behandling hos lege.
Og de har en lovlig rett til å bevege seg i offentligheten,
kledd som kjønnet de identifiserer seg med.
Dette er første gang i verden
at det er en anerkjennelse i loven for transfolk.
Og nå kan folk som Charlotte og Toni
gå fritt rundt med dette passet,
uten å bekymre seg for at en politimann skal si: "Du gjør noe ulovlig."
Skeive og transfolk kan leve i lyset, i offentligheten.
Og det skjer her i Berlin.
Noen år senere dro jeg til Budapest i påskeferien min.
Jeg bodde med Lumpi på Andrássy-gaten.
Jeg husker ikke nummeret. Nære operaen.
Under det første besøket tullet vi mye.
De hadde ikke et ordentlig bad.
De hadde bare det vi i Wien kalte et lavor.
Moren hans helte vann i det,
og satte oss begge nakne i badekaret.
Og da Lumpi så meg fikk han stå.
Da han så meg naken. Jeg merket det.
Vi rørte ikke hverandre seksuelt,
men jeg må ha gjort ham oppspilt.
I begynnelsen av 1930-tallet,
bestemmer Hitler seg for å nå makten gjennom lovens veier.
Med en stor mengde propaganda prøver han å vinne stemmer,
og erobre parlamentet så han kan ødelegge det innenfra.
Nazistenes største fiender
er på en måte sosialdemokratene og kommunistene.
Og sosialdemokratene må finne på en kampanje,
noe de kan gjøre for å stoppe nazistene fra å ta makten.
AMOR I DET BRUNE HUSET
RÖHM INSPISERER SA-PARADEN
Sosialdemokratiske journalister får tak i kopier
av Röhms brev til Dr. Heimsoth,
og publiserer det de kaller "kjærlighetsbrevene til Ernst Röhm".
"Avsløringer om Hitlers sjefsleiesoldat."
"Welt am Sonntag publiserer et brev fra oberstløytnant Röhm…"
Dette blir en enorm skandale.
Sosialdemokratene tror virkelig at de har funnet et vinnende våpen,
som skal hjelpe dem med å vinne tilbake deler av velgergruppen.
I mars 1932, i det skandalen bryter ut,
får Hitler 30 prosent av stemmene i presidentvalget,
noe som er mye.
I juli 1932, etter at skandalen har pågått i noen måneder,
får han 37 prosent av stemmene.
Så skandalen fungerte ikke.
Det er en politisk taktikk som slår feil.
Samme kjønn!
Jeg tror at om du er Röhm,
når denne publiseres i avisene, er du sikkert kjemperedd.
Og når det ikke har en effekt,
og partiet fortsatt seiler til seier i valget,
så føler du at du fikk en oppreisning.
Og enda viktigere, så føler du deg nok ustoppelig.
Tyskere, Volksgenossen…
Volkgenossinnen…
Den 30. januar,
ble terningen kastet i Tyskland.
Og jeg tror ikke
at motstanderne som lo, ler lenger nå.
Sieg!
Heil!
-Sieg! -Heil!
30. januar 1933, blir Hitler utnevnt til kansler.
RIKSKANSLER HITLER!
Hitler blir lederen for sitt totalitære regime.
I den nasjonalsosialistiske ideologien
finnes det ikke lenger individuelle liv.
Alt er underlagt en høyere ideologi.
Hvert individ i dette "Volksgemeinschaft",
må underkaste seg dette høyere formålet.
Nazistene satser enormt på
ideer om rase, sosial og seksuell helse og hygiene.
Og det betyr så klart å produsere raserene og sunne barn.
Alt som står i veien for å få befolkningen til å vokse,
er dårlig, og en trussel for nasjonen.
Kort før maktovertagelsen, stenges Eldorado.
Uten et farvel, uten oppløsning.
Og det skeive fellesskapet mister en av sine viktigste møteplasser.
Mange av folkene som var ansatte ved Eldorado,
mistet mange av beskyttelsene de hadde hatt,
så vel som jobbmuligheter.
Og så, i tillegg til alt annet,
ble fasaden av Eldorado endret til en reklameplass for nazistene.
ELDORADO HER ER DET RETT!
STEM PÅ HITLER - LISTE 1
Det må ha gjort folk skjelvne.
Tenk at man kunne gå så langt i den ekstremt motsatte retningen,
i samme bygning.
Eldorado er stengt,
og alle de sosiale rommene som hadde blomstret ti år før,
forsvinner nesten over natten.
Folk er fortsatt skeive, men de har ikke de samme stedene
der de kan møtes.
De må gjøre dette på en mye mer hemmelig måte.
I 1933 endres Gottfried og Manasses liv også radikalt.
Manasse mister fort alle sine teaterjobber.
Fordi han er jøde, får han ikke lenger jobbe på teateret.
Han innser ganske tidlig at han ikke lenger er trygg i Tyskland.
Det er klart for alle at situasjonen blir mer og mer anspent.
Forholdet overskygges mer og mer av spørsmålet:
hvordan kan Manasse komme trygt ut av Tyskland?
Gottfried vil fortsette å spille tennis.
Og om det betyr at han må spille for Nazi-Tyskland,
så spiller han.
Presset øker. Han har en affære med en homoseksuell jøde.
Men samtidig vokser hans popularitet.
Nasjonalt, så vel som internasjonalt.
Gottfried tror kanskje at så lenge han vinner kamper,
kan ikke regimet skade ham.
I og med Cramms avgjørelse om å spille for Tyskland var det ingen annen mulighet.
På tross av at nazistene kom til makten allerede i 1933,
følte Charlotte og Toni seg bekvemme med å gå ut,
presentere seg selv på gata,
bli fotografert.
De snakket til og med åpent om seg selv til en journalist.
Alt virker å være greit. Man kunne gå til instituttet…
Charlotte er dypt involvert med Hirschfeld og hans sirkel.
Hun gir råd til nye transfolk,
som ikke vet hvordan de velger kjoler en gang.
Hun hjelper folk å få tilgang til bosteder.
Charlotte og Toni lever endelig livet,
og gjør ikke bare ferdig en medisinsk prosess.
Samtidig er Magnus Hirschfeld på en verdensreise.
Han kan ikke lenger opptre offentlig i Tyskland,
men han lovprises fortsatt åpent internasjonalt.
Han er allerede beryktet
for å være jøden som feminiserer Tyskland,
og forfører ungdommen til homoseksualitet.
Så han er faktisk fiende nummer en for nazistene.
Charlotte og Toni begynner å føle på faren.
De tar avgjørelsen om å forlate instituttet.
De flytter til en falleferdig ettroms et annet sted i Berlin.
Disse to kvinnene utvikler så sterke følelser for hverandre
at Toni konverterer til jødedommen.
Det er vanskelig å tro
at noen ville konvertert til jødedommen på denne tiden,
om de ikke virkelig elsket den personen de var sammen med.
Instituttet bli angrepet etter at de forlot det.
På morgenen 6. mai 1933,
blir instituttet ransaket av en gruppe nazistiske studenter.
Nazi-ungdom drar ned alle hyllene, de kaster blekk på all forskningen.
De ødelegger biblioteket, de ødelegger rommene.
Dette inkluderer rundt 20 000 bøker.
De tar bilder av seg selv,
der de med glede ødelegger alt Magnus Hirschfeld har bygget opp.
Dette må være en av de mest ødeleggende opplevelsene i Hirschfelds liv.
Hirschfeld er ikke på instituttet når det blir angrepet.
Han er i Paris.
Det er fortsatt ansatte på instituttet under angrepet,
slik som Dorchen Richter.
Instituttet var hennes hjem og det ble ødelagt.
Og ifølge det vi vet, ble hun kanskje ødelagt sammen med det.
Til flammene gir jeg tekstene til Heinrich Mann,
Ernst Glaeser, Erich Kästner.
Til flammene gir jeg tekstene fra Sigmund Freuds skole.
Fire dager senere, ved det beryktede bokbålet,
blir bøker fra instituttet brent på Opernplatz.
Det finnes til og med et bilde
av en av Hirschfelds byster som blir båret til flammene.
Disse bildene…
er ekstremt skremmende å se på for meg.
Fordi de prøver aktivt å ødelegge alle bevis
på at skeive folk og transfolk eksisterer.
I det nazistene kommer til makten,
ødelegges også mange av mulighetene
som fantes i Tyskland på den tiden for ulike kjønnsuttrykk,
og for å leke med kjønn.
Kvinner hører til i hjemmesfæren.
De skal føde barn for landet.
Og mennene skal være forbilder for en maskulin virilitet,
og kunne dra i krig.
Så den tolerante perioden der man fikk eksperimentere og utrykke seg, er over.
Og den har blitt erstattet med veldig, veldig strikte kjønnsroller.
I september 1933, gifter Karl Ernst seg.
Han er en av Röhms øverste stedfortredere,
og de møttes på en skeiv nattklubb.
Han gifter seg plutselig med en kvinne.
Forloverne hans i bryllupet, er Röhm og Hermann Göring,
som er en av Hitlers ministere.
De går til alteret bak bruden og brudgommen,
omgitt av rad på rad med SA-offiserer.
Man kan forstå hvorfor det var strategisk bra for Röhm
med et stort offentlig show,
og at en høyt satt SA-offiser som Karl Ernst gifter seg med kvinne.
Det er som å si at: "Nei. Dette er bare rykter,
disse paramilitære har ikke noe å gjøre med skitten og uren homoseksualitet."
I januar 1934,
mottar Röhm et veldig varmt personlig brev fra Hitler.
"Jeg føler at jeg må takke deg, min kjære Ernst Röhm,
for dine udødelige tjenester,
og forsikre deg om hvor takknemlig jeg er for skjebnen,
som lar meg kalle menn som deg mine venner og mine stridsmenn."
"I sant vennskap og takknemlighet. Din, Adolf Hitler."
Etter å ha mottatt brevet, er Röhm selvsikker nok til å kreve åpent
at han skal bli forsvarsminister.
Til og med slik at
den tyske hæren på 100 000 mann
ble ført inn under SA, og dermed under hans kommando.
I begynnelsen av 1934,
nådde SA sitt høyeste medlemstall,
med rundt 4,5 millioner medlemmer.
Dette er noe som skaper litt problemer for Hitler.
Tanken på at Röhm skulle styre det tyske militæret
opprører de konservative i den tyske hæren.
De hadde tilrettelagt og vært med på nazistenes vei til makten,
men ville ikke være med på at de skulle miste titlene sine,
eller miste rollene sine i hierarkiet.
Så dette måtte stoppes.
For Heinrich Himmler, har øyeblikket kommet
for å lede sitt SS ut av skyggen til Ernst Röhm og SA,
og utøke sin egen makt.
Röhms motstandere i nazi-bevegelsen, som Himmler,
begynner å promotere tanken på at Röhm planlegger å faktisk ta over,
avsette Hitler, og fremme sin egen revolusjon.
De klarer å overbevise Hitler
om at denne trusselen er nært forestående, og at han må handle.
Og Röhms seksualitet ble et verktøy som de kunne bruke for å stoppe ham.
Det er sommeren i 1934.
Hitler inviterer Röhm og andre ledere i SA,
til å ta en velfortjent pause ved Tegernsee i Bayern.
Og de har det veldig fint i disse sommerdagene.
Og som man kan se, er ikke Röhm ved denne sjøen
for å planlegge et mytteri.
Han tror han er på ferie.
Tidlig på morgenen, 30. juni 1934.
Ernst Röhm sover på hotellrommet sitt.
Men Hitler og Goebbels er på vei mot Bayern.
Så Hitler drar til hotellet ved Tegernsee med en gang.
Sammen med denne SS-troppen,
bryter han seg inn på Röhms soverom.
Når han kommer inn på rommet anklager han Röhm for forræderi.
-Kle på deg! -Ut!
I det øyeblikket er Röhm kanskje forvirret,
og tror nok at dette bare er en slags misforståelse.
Mange av de andre SA-folkene og Röhm blir arrestert,
og bragt til fengselet Stadelheim i München.
Seks av disse mennene blir skutt på stedet.
To dager senere bestemmer Hitler seg
for å tilby at Röhm skal skyte seg selv.
Röhms svar var:
"Om jeg skal drepes, la Adolf gjøre det selv."
Og først når Röhm nekter å ta selvmord,
blir han skutt av to SS-offiserer.
Den 30. juni og de to dagene som følger,
blir over 90 mennesker skutt,
og rundt 1 000 folk arrestert.
Blant dem er ikke bare Ernst Röhm og noen av hans SA-menn,
men også politiske motstandere og parlamentarikere.
Dette er det første statsgodkjente massemordet under regimet.
KAPTEIN RÖHM HENRETTET
MER ENN 30 LEDERE DREPT
Folket ble fortalt at
alle disse folkene planla et kupp mot Hitler,
men det var ikke nødvendigvis en historie som folk ville tro på.
Hitler rettferdiggjorde drapene
ved å si at den seksuelle utukten i SA hadde økt så mye,
at de skadet nasjonalsosialismens rykte.
DET BRUNE HUSET MED HOMOSEKSUELLE
Hitler holder en tale der han sier:
"Jeg vil spesielt at alle mødre skal kunne tilby sine sønner til SA,
partiet eller Hitlerjugend,
uten å frykte at han kanskje blir moralsk eller seksuelt fordervet."
"Jeg vil se menn som SA-offiserer, ikke kvalmende aper."
Dette var en stor skandale.
Det var i alle aviser. På førstesidene.
Jeg ga ordren om å skyte de skyldige for dette forræderiet.
Og jeg fortsatte å gi ordren
om å fjerne disse sårene fra å forgifte vår indre brønn.
Jeg må ha hørt det på radioen,
fordi jeg har et veldig klart minne av det øyeblikket,
da jeg innså hva som skjedde.
Og det var skremmende,
uansett om du var homoseksuell eller ikke.
Men som et menneske. Det kunne skje hvem som helst.
Og det viste hvem Hitler virkelig var.
Det at SS var den drivende kraften i drapene på SA-folk,
viste Himmlers lojalitet til Hitler nok en gang.
Og Hitler takker ham for lojaliteten ved å oppfylle Himmlers ønske
om å separere SS fra SA.
SS er nå direkte underlagt Hitlers befal.
Det var det Heinrich Himmler ville hele veien.
Dette setter scenen for Himmlers oppgang og karriere.
Etter Röhm-drapene,
tar han makten over politiet i alle de tyske delstatene.
Helt fram til at han blir overhodet for hele det tyske politiet,
og Reichsführer for SS, og Gestapo i en og samme person.
Heinrich Himmler blir lederen i kampen mot homoseksualitet.
Hans mål er å utrydde homoseksualitet.
"Homoseksualitet river ned alle oppnåelser
og ødelegger statens grunnsteiner.
Fordi bare de som får mange barn
har retten til makt og verdensherredømme.
Homoseksualitet må bekjempes for enhver pris,
ellers blir det slutten på Tyskland, og slutten av den germanske verden."
Vi er revolusjonens sverd.
Den eneste fienden som ikke forårsaker skade,
er den som er død og den som er utslettet.
De tidligere rosa listene
faller ikke bare i hendene på det tyske politiet.
Men også i Gestapos hender.
Det er en bølge av forfølgelse og kriminalisering man ikke har sett før.
Homoseksuelle menn forfølges gjennom paragraf 175.
Men transfolk og lesbiske blir også forfulgt under nazi-regimet,
men på mer indirekte og kompliserte måter.
De kunne bli forfulgt ved å bli kalt "asosial",
eller for å ikke passe inn i Volksgemeinschaft.
Mange ble også overrasket
over hvor fort politiet blandet seg inn.
Hvor fort du havnet i retten.
Og de vet ikke hvordan de skal beskytte seg selv.
De har adressebøker hjemme,
som plutselig blir brukt som bevis i retten.
Angiveri blir ettertrykkelig oppmuntret, og den tyske befolkningen leverer.
Naboer ser om du har en besøkende.
Om du drar for soveromsgardinene.
Naboer rapporterte at kvinner gikk i bukser og så lesbiske ut.
Det appellerer til politiet å fjerne disse individene,
som ikke lenger tolereres i Nazi-Tyskland.
Mellom 1933 og 1936,
prøver Manasse å finne måter
å leve utenfor Tyskland på.
Og de prøver å møtes. Om det er i Berlin,
eller i byer der Gottfried spiller tennis,
så de kan fortsette å treffe hverandre.
Det må ha vært veldig slitsomt og veldig deprimerende.
Dette er ung kjærlighet.
Den lette følelsen endres plutselig til disse presserende spørsmålene om:
"Hvordan kommer jeg vekk herfra? Kan jeg være trygg?"
Det er et siste møte,
som blir den siste natten de er sammen på mange år.
Gottfried gir premiepenger til Manasse,
som han vinner i ulike turneringer.
Dette gjør at Manasse kan emigrere til Palestina i begynnelsen av 1936,
der det er trygt.
Det samme året mister han også Lisa da hun ønsker skilsmisse.
Og vi vet fra hennes senere brev, at hun alltid angret det steget.
Men hun var også overbevist
om at hun ikke kan stå ved siden av den store kjærligheten
som Gottfried har til tennisen.
Hun sier at om hun hadde fortsatt livet med ham,
måtte hun gitt opp alt som var viktig for henne.
Fordi det var nesten ikke noen plass igjen til henne.
En av de største tenniskampene i Gottfried von Cramms karriere
er Davis Cup i Wimbledon i 1937.
Mot sin amerikanske konkurrent Donald Budge.
Gottfried er en av verdens mest populære idrettsutøvere på den tiden.
Nazi-regimet forventer at deres tyske tennisspiller skal vinne.
Det er 15 000 tilskuere til stede, dronning Mary er der,
og verdens publikum er til stede.
Dette har aldri skjedd før.
Denne kampen huskes fortsatt
som en av de største tenniskampene noensinne.
Det finnes en anekdote fra Donald Budge,
at Gottfried fikk en telefonsamtale rett før kampen,
visstnok fra Hitler,
der han sa at om han ikke vant denne kampen,
ville han ikke kunne beskytte ham.
Wimbledon-finalen,
der den store mesterskapskampen
står mellom baron von Cramm, det tyske Davis Cup-esset
og Californias Donald Budge,
Wimbledon-mester og årets uslåelige yankee.
Budge på denne halvdelen.
Deuce.
Kampen som utfolder seg er en der Gottfried
ser ut til å vinne.
Fordel Cramm.
Stille, vær så snill.
Budge er nå på andre siden.
Helt til slutt, i det femte settet, taper han med åtte mot seks,
og han gjør det han ble berømt for.
Han hedrer vinneren.
Kjære Don, jeg vil gratulere deg for ditt utrolige spill.
Jeg tror du fortjener å vinne alle verdens mesterskap nå.
Men jeg skal gjøre det jeg kan for å hindre det.
Du er en flott sportsmann.
Det er veldig snilt av deg, kjære Donald. Tusen takk.
Det gledet publikumet og alle forsto
at denne tennisspilleren,
selv om han spiller for Nazi-Tyskland, ikke var identisk med Nazi-Tyskland.
Det ledet til spørsmålet:
Tjener han fortsatt regimet?
Etter tapet drar Gottfried på en verdensturne,
og reiser fra ett mesterskap til det neste.
På en pressekonferanse ble han spurt
om hva han synes om forfølgelsen av jøder i Tyskland.
Og han sier ganske tydelig at han ikke er enig i det.
Han hemmeligholder ikke at han misliker nasjonalsosialismen.
Han setter seg selv i større fare.
DET FRIE TYSKE ØSTERRIKE ØNSKER DERE VELKOMMEN
ETT FOLK, ETT RIKE, EN FØRER
Østerrikerne har blitt nazister over natten.
Han har 400 000 folk på Heldenplatz
som heier på ham.
Som leder og kansler av den tyske nasjonen og Riket,
erklærer jeg nå, foran den tyske historien,
at mitt hjemland blir en del av det tyske riket.
Heil! Heil!
JØDER ER KRIMINELLE
Når du gikk på gaten var hele byen full av disse plakatene
"Jøder forbudt".
Det var plakater overalt man så.
IKKE-ARISKE FORRETNINGER HERZMANSKY ER ARISK IGJEN
Men jeg gikk fortsatt ut.
Jeg vandret rundt i byen.
Plutselig ser jeg en folkemengde.
Der er min tante Gretel på knærne
med en tannbørste, tvunget til å vaske fortauet.
JØDE
Dagen etter at Hitler kom, fikk jeg dette brevet i en blå konvolutt.
"Kjære Walter,
siden du besøkte meg har alt blitt så grusomt i Budapest.
Du ville ikke kjenne det igjen.
Jeg hører også fæle ting fra Wien."
"Går det bra? Er du trygg?
Foreldrene mine måtte gi opp forretningen, selv om vi konverterte.
De prøver å ta oss utenlands,
men vi har ingen slekt eller nære venner,
bare deg."
"Nazistene er overalt, og jeg er veldig redd.
Kan du hjelpe oss på en måte?
Hva skal du gjøre?"
"Om du drar, ta meg med deg og skriv til meg fort. Din Lumpi."
Det var et desperat brev.
Men jeg svarte aldri på det,
fordi vi var allerede
i en veldig prekær situasjon i Wien da det kom fram.
På den kvelden,
kom de til leiligheten klokka to på natten,
og tok faren min.
De sendte ham til Dachau.
Det var grusomt. Hvordan kunne jeg hjulpet ham?
Ja…
Det var slutten på Lumpi for meg.
Velsignet er du, Herre vår Gud, herre over universet.
Som har gjort oss hellige med sin godhet,
og bedt oss om å tenne et lys for sabbaten.
På natten 9. til 10. november 1938,
fant "november-pogromene" sted gjennom hele Det tredje riket.
Det ble lenge kalt "krystallnatten".
Denne natten ble synagoger
og jødiske forretningsbygninger brent over hele Tyskland.
Bosteder blir også plyndret, ranet og ødelagt.
Mange jøder blir arrestert og tatt med til konsentrasjonsleirer.
Det må ha vært en engstelig tid for Charlotte og Toni.
De tar avgjørelsen om å flykte til Tsjekkoslovakia,
der de tror det kanskje er tryggere.
Inntil videre.
Det er en kald mars-måned
da Gottfried kommer tilbake etter seks måneder.
På hans første kveld tilbake,
spiser han middag med moren sin og brødrene.
Det var en middag i Brüggen,
der alle var sammen,
og så plutselig: bank, bank, bank på himmelens dør.
Bestemor gikk ut og kom tilbake veldig blek, og sa:
"Gottfried, du må komme ut."
Der sto det to Gestapo-menn, og de tok ham med en gang.
Så var han i fengsel.
Arrestasjonen var veldig teatralsk.
De kunne ha sendt et brev og bedt ham om å komme til politistasjonen.
Men jeg tror det var med vilje at nazi-regimet gjorde det så offentlig.
ARRESTERT I TYSKLAND BARON GOTTFRIED VON CRAMM
14. mai 1938,
ble Gottfried dømt til et år i fengsel for å ha brutt mot paragraf 175.
Grunnen for dette var hans fem år lange forhold med Manasse Herbst.
"En skjerpende faktor var det faktum
at den tiltalte bedrev homoseksuell aktivitet
kort etter inngått ekteskap."
"Det mest alvorlige var at den tiltalte,
med sin posisjon innen tysk idrett,
og med et navn kjent over hele verden, ikke nølte med
å bedrive et homoseksuelt forhold med en galicisk jøde."
Det var flaks at Manasse Herbst
forlot Tyskland på den tiden.
Ellers hadde han ikke overlevd.
I denne perioden i Det tredje riket, tror man at 100 000 menn
ble tiltalt for å ha brutt den tyske anti-homoloven.
Man antar at 50 000 ble dømt.
Et sted mellom 5 000 og 15 000 døde i konsentrasjonsleirene.
Konsentrasjonsleirer
var et nazistisk verktøy for å terrorisere fra begynnelsen.
Innsatte som var tiltalt for homoseksualitet,
blir behandlet spesielt brutalt.
De får knapt noen solidaritet blant de andre fangegruppene.
MERKER FOR INNSATTE I KONSENTRASJONSLEIRER
Homoseksuelle må ha på en rosa trekant.
JEHOVAS VITNE, HOMOSEKSUELL, ANTISOSIAL
De blir satt til tvangsarbeid under de hardeste, og mest grusomme vilkårene.
Ernæringen er katastrofal,
og gjør at mange fanger dør på grunn av forholdene.
Noen fanger blir misbrukt i medisinske eksperimenter,
og ikke alle overlever.
Det er også mulig å bli kastrert
med tilbudet eller løftet
om at man da vil få lov til å forlate konsentrasjonsleiren.
Men vi vet fra ulike dokumenter at mange ikke blir løslatt.
Mange av fangene som er anklaget for homoseksualitet,
ofte på grunn av angivelser, overlever ikke tiden i leirene.
Tiltalene nådde et høydepunkt mellom 1937 og 1939.
Dette var rett før Hitler begynner sin krig mot Europa.
Det er ikke som folkemordet mot jødene.
Nazistene tror ikke at de må drepe alle homoseksuelle.
Det de vil gjøre er å eliminere homoseksualitet.
I 1941 overfører Hitler oppgaven
av den såkalte "endelige løsning på det jødiske problem" til Heinrich Himmler.
Det betyr at Heinrich Himmler får ordren
om å utrydde alle tyske og europeiske jøder.
I Tsjekkoslovakia tar utlendingspolitiet Charlotte.
Hun blir arrestert
mens Charlotte og Toni feirer sitt tiårsjubileum.
Og hun blir snart internert i en konsentrasjonsleir.
Toni får panikk. Hun drar straks til det sveitsiske konsulatet.
Hun melder til myndighetene at Charlotte faktisk er amerikansk.
Så til slutt blir Charlotte satt på en båt og sendt til New York City.
Toni tenkte raskt angående hvordan hun skulle få henne ut av situasjonen,
eller ville hun endt opp i en utrydningsleir.
De blir atskilt fra hverandre resten av livet.
De møtes aldri igjen.
1945 SLUTTEN AV KRIGEN
Jeg har lett etter Lumpi hele livet.
Jeg ville vite hvor han var. Hva som skjedde med ham.
ARBEIDSLEIR HARKA, UNGARN 1946
Det var først nå som jeg så disse bildene.
Først nå har alt kommet fram i lyset.
Han var i en arbeidsleir og sultet ihjel.
Det var en grusom ting for meg, at han døde slik.
Han fortjente ikke dette.
OFRENE I HARKA
Grusomt.
Og hva ser jeg?
Denne store steinen på bildet der navnet hans er skrevet,
"Fülöp Loránt", 24 år, eller 25.
Som de sier i Wien, det er for mye å verkiefeln.
Det er en ting du aldri kan akseptere, om du ikke kan verkiefeln noe.
Ja.
Jeg er glad for at jeg kunne bidra litt
til at Lumpi ble husket av historien.
Det å ikke vite hva som skjedde med en kjær person,
er dessverre noe som er typisk for mange jødiske ofre.
Vi får aldri vite, eller så finner vi sent ut av,
hvor de ble drept.
Homoseksuelle overlevere vil, men kan ikke dele historiene sine.
Det er for farlig.
Etter 1945,
blir ikke nazistenes forfølgelse av homoseksuelle
anerkjent som en urettferdighet.
Vest-Tyskland tar over nazi-paragraf 175.
Samfunnet ser på dem som kriminelle og perverse.
Familier tystes ned. Historikere stiller ikke spørsmål.
Forfølgelsen fortsetter.
KRIMINALSAK MOT GOTTFRIED VON CRAMM
I 1951 prøver Gottfried, som mange andre homoseksuelle menn,
å få dommen sin under paragraf 175,
fjernet fra rullebladet sitt.
Uten dette ville han ikke få visum for å delta i turneringer i USA,
Storbritannia eller Frankrike.
Det blir en sak i retten,
og Manasse Herbst kommer tilbake til Tyskland,
for første gang i 1951.
Så han kommer tilbake til landet som ville drepe ham.
Og så klart er dette det første gjensynet mellom Gottfried og Manasse.
Lisa blir også utspurt.
Hun bekrefter forholdet mellom Manasse og Gottfried.
For et øyeblikk, kommer de uredde i kontakt med den friheten
de levde med på 20-tallet.
Og det i en veldig konservativ rettsal i 1950. Foran en tysk rett.
Som andre homoseksuelle, får ikke Gottfried oppreisning.
Han får ikke et visum til de viktigste tennismesterskapene.
Han vinner andre mesterskap i land der han får lov til å spille,
men han får ikke spille i de viktige,
fordi han er kriminell under nazi-paragraf 175.
Jeg emigrerte til USA
og har bodd her siden 1939, lykkelig.
Jeg ble komponist, og har skrevet musikk hele livet.
Jeg møtte noen i 1959, tror jeg det var.
Han heter Howard Myers.
Takk.
Jeg aner ikke hvorfor du kjøper en så stor kaffe.
Sannheten var, at vi var skamløse.
Vi følte ikke på noen skam.
Vi gikk på middager med seks gifte par og oss.
Jeg var ikke skamløs, fordi jeg tvilte aldri
på at jeg ville klare å gjøre det jeg ville.
Walter levde for meg.
Han gjorde alt for meg de første tiårene,
da vi var yngre.
Og nå er han 100 år gammel,
og bare i de siste 15 årene,
har han trengt at jeg gjør noe for ham.
Ok, det står: "Vielsesattest fra West Hollywood."
"Dette beviser at Walter Arlen og Howard Myers
ble lovlig gift den andre dagen i juli, 2013."
Det endret ikke noe.
Det var en stille tilfredsstillelse.
Han ville ikke hatt noen å krangle med uten meg.
Charlotte bor i Brooklyn resten av livet sitt.
Hun blir skuespiller.
Men selv om hun er separert fra Toni,
skaper hun nye vennskap i artistfellesskapet.
Og mange av dem aner ikke at hun er trans.
Og hun fikk til og med amerikanske dokumenter
som bekreftet at hun var kvinne med et feminint navn.
Og det var veldig viktig for henne,
fordi det slo fast hennes legitime kvinnelige identitet.
Jeg tenker på hva jeg ville gjort i den situasjonen.
Må jeg flykte? Hvor ville jeg dratt?
Etter krigen kan Toni komme tilbake til Berlin,
der hun lever resten av livet som maler og artist.
Vi kan se denne perioden i 1920, for hundre år siden,
som et klart eksempel på hvor skjøre noen av disse frihetene er.
Selv i dag, med framgangen som
har skjedd for skeive rettigheter og for transrettigheter,
at man kan ha disse frihetene og de kan fjernes.
ELDORADO HER ER DET RETT!
PANTRY ELDORADO
Eldorados siste innehaver er nå et flott økologisk supermarked.
Man kan gå til stedet der folk pleide å se på drag-show,
og kjøpe dyre avokadoer.
Jeg tror at det skeive Berlin i dag var nødt til å gjenoppfinne seg helt.
Og det funket ganske bra.
Når du ser hvordan skeive liv blomstrer i Berlin i dag,
og hvor mangfoldig og mangefasettert det har blitt.
Men kunne vi knytte an til noe? Jeg tror ikke vi kunne knytte an til noe.
Vi visste ikke noe
om forfølgelsen av homoseksuelle i lang tid.
På den måten er dagens skeive Berlin…
absolutt ikke en…
fortsettelse av 1920-tallet.
Det har virkelig gått tapt.
Ingen navn. Ingen minner. Ingenting.
Etter krigen ble 100 000 menn tiltalt som homoseksuelle i Vest-Tyskland.
Over 50 000 av dem ble dømt til fengsel.
Nazi-versjonen av paragraf 175 ble ikke endret før 1969,
og fjernet helt i 1994.
Walter Arlen komponerte 68 stykker.
Han har sagt at de har "hans minner i dem".
Musikken hans ble oppdaget av offentligheten i 2008,
takket være partneren hans, Howard Myers.
Walter og Howard er lykkelige i sitt hjem
bare et par kvartal fra Stillehavet.
Tekst: Mia Borgersen