Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
ЗА РОМАНОМ «ЕЛЕНА ЗНАЄ» КЛАУДІЇ ПІНЬЄЙРО
ЕЛЕНА ЗНАЄ
Ну ж бо.
Порадуй мене, мамо.
Ти пропустиш запис. Вони чекають на тебе.
Я не хочу йти.
Тобі сподобається. Зроблять тебе красунею.
Мімі сказала, що зробить тобі масаж голови. Ти ж таке любиш.
А ще зробить тобі маску для волосся після фарбування.
Це точно потрібно, Рито?
Мене турбує лише ніготь на нозі. Ти можеш мені його обрізати.
Так. Можу.
Не дуже приємний процес, але можу обрізати.
Але я не стригтиму й не фарбуватиму тобі волосся.
Не люблю потім прибирати.
Два дні плями з плитки відтирала.
Я взяла таблетки?
Так.
Ходімо.
Ну ж бо.
Раз, два, три…
Що не так?
-Що не так? -Не знаю.
Таблетка ще не подіяла?
Ти 20 хвилин тому її випила.
Яке діло до волосся? Мене не будуть бачити.
Подивися.
Дивися!
Ти бачиш те, що і я?
Ти бачиш те ж, мамо?
Ти взяла мій шарф?
Рито!
Готова?
-Ходімо. -Я сама.
Агов!
Водить, як неук.
Так. Саме так.
Гаразд.
Поговоримо потім.
Вітаю!
-Як ти, Рито? -Привіт.
Елено.
-Вона вся твоя. -Привіт, мила.
Не хвилюйся. Ми про неї подбаємо.
Будь чемною.
Передзвониш мені.
Добре.
Ось. Сідайте сюди.
Легенько.
У мене буде ще один онук!
Вітаю! І коли пологи?
Невістка народжуватиме за три місяці.
Ну… Ти ж її знаєш.
Уявляєте нас у ролі бабусь?
Моїй доньці 43.
І що?
-Бабусею вона мене не зробить. -Годі вам, Елено. Маячня.
У новинах бачила жінку, яка народила в 65.
Мені 65.
Що далі робимо Елені?
-Депіляцію обличчя. -Добре.
Скажете, якщо загарячий.
Паме, чому ця літня пані досі тут?
Донька мала її забрати.
-Готова? -Ходімо.
Бувай, Мімі. До завтра!
Бувай.
Бувай, Мімі. До завтра.
Бувай.
Рито, зробили все твоїй мамі.
Ти майже тут?
Даси знати.
Ми вже зачиняємося.
-Привіт, мила! -Привітики.
-Як ти? -Добре. А ти?
-Добре. Ти до нитки промок. -Ллє як з відра!
Відвеземо Елену додому?
Звісно.
Я вимкну світло.
Елено, не хвилюйтеся. Певно, ваша донька десь застрягла.
САЛОН «ПАБЛО»
Іду!
Добрий вечір.
Рита Алонсо тут мешкає?
Що сталося? Де вона?
Ваш чоловік удома?
Це моя донька.
Ви самі вдома?
Ви маєте поїхати з нами.
Так, я знаю. Зробимо це.
Так, я їм скажу.
Пані, це ваша донька?
Так. Я поговорю з коронером.
Рита Елена Алонсо. Це ваша дочка?
Так.
Так. Дякую.
Окружний прокурор каже, що якщо ви впевнені, то не треба, докторе.
Упевнений. Я зафіксую: смерть від асфіксії.
Гаразд. Дякую, лікарю.
Пробачте, пані.
У коронера достатньо доказів, щоб віддати вам тіло без розтину.
Викликати для вас похоронне бюро?
Розтину не буде?
Менше метушні з паперами. Та й усе.
Смерть моєї дочки — не метушня з паперами.
-Тоді тіло віддадуть за кілька днів. -Я хочу знати, хто це зробив.
-Де вона буде? -Ми залишимо її тут, поки не закінчимо.
Робіть розтин.
ПОХОРОННЕ БЮРО
МЕМОРІАЛЬНА КОМПАНІЯ, ПОХОРОННЕ БЮРО
Покладемо під руки, аби їх показати?
Її хлопець прислав квіти.
Показати їх? Нащо? Він прислав найдешевші квіти.
Я допоможу, Елено. Приберу вам волосся з обличчя.
-Треба бути сміливою. -Боже.
Елена тепер така самотня.
-Гляньте, бідолаха. -Без неї вона зовсім сама.
Мамо, досить.
-Випий, милий. -Ні.
Пий, це допоможе.
Елено, дати вам склянку води?
-Ні, дякую. -Я принесу води.
Елено.
Ми живемо за два квартали. Дзвоніть, якщо щось знадобиться.
Цей випадок — величезна трагедія.
Який випадок? Ви щось знаєте?
Як вона могла зробити таке із собою?
У вашому магазині багато клієнтів. Ходять чутки.
А ви добре слухаєте.
Допоможете мені?
Елено, дозволите мені помолитися за душу Рити?
Рита була б рада.
Ми помолимося.
В ім'я Отця, і Сина, і Святого Духа. Амінь.
Наш Господь, Отче Небесний, усемогутній і вічний Бог.
Відправляємо душу доньки твоєї, Рити, до тебе.
Просимо простити гріхи її,
бо милість твоя безмежна.
Для нас, хто ще залишився на цій Землі,
особливо для її матері, Елени, просимо дати сили прийняти…
Дівчата.
-Її обличчя… -Виявіть повагу.
Вона гарніша після смерті.
-Хіба Рита не зустрічалася з отцем Хуаном? -Так, точно.
АПЕЛЬСИНОВИЙ СІК
Ходімо!
Мамо!
Мамо?
Мамо!
Ні, не треба. Я сама можу.
-Дай мені. -Ні. Він мій.
Це мій. У тебе є свій.
Але мій рушник мокрий.
У твоєму віці я б цією стежкою бігла.
-Але ти не така молода. -Ти теж не на свій вік поводишся.
Ми надаємо соціальні послуги.
Не забуду, що ви зробили для мене.
Елено. Заходьте.
Вона тут утретє.
Звісно. Кличте її.
Ви ходили до суду?
Це марна трата часу.
Так, ми всі це знаємо.
Які ще докази їм ще потрібні?
Є понад десяток свідків.
Усі, хто був у церкві на службі того дня.
Її не міг ніхто не бачити.
Вона не вбивала себе.
Зробіть копію.
Віддайте назад. Не загубіть.
Що ви робите?
Це звичайна процедура. Тепер робимо так.
Триматимете планувальник Рити на телефоні? Майте повагу!
Слухайте, Елено. Я вже казав.
Я не можу нікого підозрювати, якщо справу закрито.
Не приводьте його сюди.
Сходіть до церкви. Поговоріть зі священником.
-Думаєте, це був отець Хуан? -Він читав проповідь.
А моя донька висіла на дзвіниці.
Він нічого не сказав. Усе приховав.
Стілець і мотузка були в церкві.
Стілець — це досить звична річ.
Він бачив її останнім.
І ніхто його не допитує.
Це приховування й провокація.
-Мені подати до суду? -Ні.
Ні, Елено.
Розслабтеся. Я гляну, що можна зробити.
Може, розпитаєте друзів доньки?
Поговоріть з її близькими.
У неї їх не було.
Пабло Альмада.
Він стверджує, що проводив ревізію каси, каже, що нічого не знає.
Що за чоловік, який не знає нічого про партнерку?
Ну,
крім вас, хтось же мав знати вашу доньку.
-Копії робите чи мені забирати? -Лишіть.
Елено!
Елено?
Пабло, я тебе не впізнала.
Нові черевики?
Мама подарувала на день народження.
Я перерахував вашу пенсію на банківський рахунок.
Хто тобі дозволив?
Дозволили через вашу ситуацію. Хотів допомогти.
Яку ситуацію?
Підпишете дозвіл, і не треба буде щомісяця хвилюватися.
Відколи тобі не байдуже, що я хвилююся?
Я завжди про вас дбав.
Я мав заїхати, але не зміг.
Я дуже сумую за нею.
Сумувати — недостатньо.
Що ще нам робити?
Те, що дає тобі спати вночі.
-Піти з вами? -Не треба.
У Буенос-Айресі нашестя одного з підвидів жуків-носорогів.
Цей вид може здатися нешкідливим,
але велика популяція цього виду
негативно впливає на місцеве біорізноманіття.
Крихітні комахи завдали непоправної шкоди паркам і…
Хай життя буде прекрасним
Хай тобі буде багато щастя
Мрій чимдужче все життя
І хай здійсниться кожна мрія твоя
Ну ж бо, мамо. Задувай, мені в пальці пече!
Чекай.
Бажання придумаю.
Ти ж у таке не віриш.
Ну ж бо, швидше!
Дуй ще раз!
Сильніше! Ще сильніше!
Ось наша іменинниця!
Марго! Іди сюди!
За традицією! Бийте книжками!
Марго! Марго!
Ось тобі!
Ну ж бо!
Ну ж бо, піднімайся!
Вечірка?
Елено.
Рада вас бачити, Елено.
-Вітаю. -Якраз мала вам дзвонити.
Нащо? Є новини?
Ні.
Ми встановлюємо меморіальну дошку, яку учні збудували
біля трояндового куща Рити.
Її трояндового куща?
Вона посадила його біля Діви Марії. Якраз цвіте.
Вона зналася на садівництві.
Удома вона й вазони не поливала.
Це буде проста церемонія з нами, вчителями,
але ви могли б запросити її друзів.
Може, когось з однокласників?
-Ізабель. -Яке в неї прізвище?
Ізабель Еррера.
Саме так. Чула, вона пішла стопами тата, стала адвокаткою.
-Училася в університеті? -Так.
Не хвилюйтеся. Я в когось запитаю її номер.
-Головне, що ви тут. -Гаразд.
У запланований час, наступної середи.
-Можу вас забрати, якщо хочете. -Ні, дякую.
Це донька Сакотті?
Я поговорю з нею.
Вона ще дитина, Елено. Не треба.
А поводиться не по-дитячому.
Ми всі так любили Риту.
Я маю іти.
-Побачимося в середу? -Так.
Дякую.
-Так. -Що?
Ти здуріла. Це маячня!
Два, три, чотири, п'ять, шість, сім, вісім, дев'ять, десять!
Ту вагітну старшокласницю привели сюди.
-Яку? -Ту, у якої тато військовий.
Чула, що після аборту постійно чутимеш плач дитини.
Рито! Не стій там. Іди далі.
Іди.
Раз, два, три…
Там хлопці. Ходімо.
Ти йди.
-Упевнена? -Так.
Ти не підеш з друзями?
Вони мені не друзі.
Вони її люблять, бо вона домашку їм робить.
Яку вона в тебе списує.
Тому ти найкраща у класі, а вона друга.
Мамо.
Це Отець Хуан. Певно, привіз пожертви. Я допоможу?
Не будь із ним довго. Для священника він забагато посміхається.
-Будь люб'язною. -Я і є люб'язна.
Допомогти?
Привіт, Рито. Авжеж. Дякую.
Вітаю, Елено.
НЕЗАЙМАНА
ХІМЧИСТКА
ДЖУЛЬЄТТА
З РІЗДВОМ, ВІД ІЗАБЕЛИ, ДЖУЛЬЄТТИ ТА ЇЇ БАБУСІ З ДІДУСЕМ
Геть!
Іди.
Ну ж бо, пішов. Геть!
Надвір.
Геть. Пішов. Зараз же!
Пішов.
Обожнюю його. Хочу лишити.
Знову?
Жодних котів у моєму домі! Я вже казала.
-Прошу. Він же малюк. -Це вуличний кіт.
-У них купа хвороб. -Ми знайшли його в мене вдома.
То вже не твій дім. Я казала тобі не ходити туди.
-Я дбатиму про нього. Прошу. -Віддай.
Він не буде вдома, житиме на балконі.
Безладу не робитиме. Я дбатиму про нього.
-Не викидай його. -Ні.
Хай мама тебе забере або сама їдь додому на потязі.
Це моя подруга. Ти дозволила їй лишитися на вихідні.
Вона тобі не подруга. Приїжджає лише, щоб трахнути свого хлопця.
Це не моєї доньки.
Я пам'ятаю, як вона її принесла. Ми пляму від вина вивели.
-Ні. Ви помиляєтеся. -Це неможливо.
Я її не братиму.
Як щодо цього?
Це було в кишені піджака.
ДІМ ДЛЯ ЛІТНІХ ЛЮДЕЙ
-Дякую. -Прошу.
Маєте іншу купюру?
Склеїте її.
Криво висить.
Мій напарник усе виправить.
-Готово? -Так.
Що це?
Аж не віриться. Який абсурд.
«Правосуддя для Рити?»
-Не можна дати їй таке робити. -Ця жінка…
Може, подзвонимо в мерію чи що…
Не можна, щоб вона таке робила.
Он вона. Думає, що я її не бачу.
ПРАВОСУДДЯ ДЛЯ РИТИ, 30.11
Отче, ви маєте щось зробити.
Зменшує видимі зморшки.
Працює як філери з гіалуроновою кислотою.
Ефект тимчасовий, але все ж…
-Я піду. -Ні, я піду.
Доброго ранку. Чим можу допомогти?
Ми не можемо повністю покрити вартість ліків.
Хай лікар випише рецепт на 30 капсул.
Я приймаю по чотири на день. Наступного тижня знов іти?
Можу дати дозвіл на одну упаковку,
бо в рецепті не написано, що хвороба хронічна.
Але написано, що їй потрібно дві упаковки.
Так.
Так, але не написано, що хвороба хронічна.
Але хвороба Паркінсона невиліковна.
Це хронічне захворювання.
Знаю. У мене є ще два рецепти.
Можете їх зарахувати.
Ні. Я не можу зарахувати два рецепти. Це неможливо.
Ви могли б зробити виняток?
Погляньте на неї.
Слухайте.
Треба, щоб лікар написав у рецепті «лікування хронічної хвороби».
І щоб написав від руки.
Я вам покажу «від руки», якщо змусите тягатися з паперами.
-Я просто роблю свою роботу. -Оця порядність — не виправдання.
Якщо начальник дає вам дурний наказ, а ви його виконуєте,
то ви теж дурна.
І ще скажу, що дурість
теж невиліковна. Навіть якщо про це від руки не написано.
Пані, ваш рецепт.
Попросіть, щоб переписав.
Не можна заборонити мені заходити у відділок.
А якщо мене пограбують?
Ви навели переполоху. Не можна було вішати плакат.
Який у мене вибір?
Мої начальники не люблять сварок.
Я сама можу!
Хочу допомогти. Спокійно.
Може, це був сторонній.
Ви перевірили готель?
Допоможіть.
І який мотив у незнайомця?
Я сказала сторонній, а не незнайомець.
Маєте рацію.
Якщо не можете допитати малу Сакотті через неповноліття, то допитайте батьків.
-Не думаю, що це вона, Елено. -Та дівчина…
Осквернила мій дім образами.
Вона зводила Риту з розуму в школі.
Хай неповнолітня,
але вона кривдить людей.
Але вона не вбивця.
За вашою логікою багато хто був би вбивцею.
Мені треба йти.
Інспекторе.
Того дня ішов дощ.
Була гроза.
Щоб відновити справу, потрібен адвокат.
Як справи, Елено?
-Вам допомагають? -Мені нічого не треба.
Є прекрасні місця.
Ви й не маєте бути пенсіонеркою.
Якщо пред'явите довідку про інвалідність,
то страховка все покриє.
-Хочеш віддати мене в дім для літніх? -Ні, мамо.
Сідай. Послухай лікаря.
Хворобу Паркінсона не виявляють аналізом крові чи тестом.
Для кожного пацієнта все індивідуально.
Я можу сказати,
що у вашої матері атиповий тип хвороби Паркінсона.
Ми її називаємо «Паркінсон плюс».
Плюс?
Так.
А «плюс» — це «більше».
Так.
То є ще щось дужче?
Схоже, що так.
Ви розумієте, що кажете?
Рито, лікар не винен.
І я теж не винна.
Як може бути дужче?
Вам треба знайти когось, хто наглядатиме за нею, поки ви у школі.
Скільки годин працюєте?
Вісім годин. Я працюю у дві зміни.
Розумію.
Що швидше знайдете допомогу, то краще.
Для вас обох.
Будинок для літніх. Алло?
Алло?
…телефонуйте за номером.
Тема? «Я проґавив свій шанс». Про що ви шкодуєте?
Якби могли повернутися…
Пані!
Маєте одяг для благодійності?
А тепер послухаємо пісню Jackson Souvenirs
«Настає ніч».
Є непотрібний одяг?
Пані!
Благослови вас Бог!
«Синя — ясна погода.
«Фіолетова — така різна. Рожева — дощове небо».
Може, купиш одну отцю Хуану?
Рожевий — це символ ясної погоди?
Глянь знизу.
Гляньмо. «Така різна» — хмарна погода.
А гроза?
Рожева.
А як її…
Поставити на підвіконня?
Як захочете.
Дехто за таке дипломи отримує, Рито.
Ось цю.
Так весело.
У мене болять ноги.
Що таке?
Що сталося?
Щось у босоніжок потрапило.
Може, таксі? У мене чоботи теж так собі.
Ти про ноги. Ноги болять.
Я казала тобі не купувати звичайне взуття з такими ступнями.
Віддаси їх тепер?
Там є стоянка таксі. Ходімо.
Можеш іти швидше?
Ще блискавка в нас ударить.
Треба було взяти таксі.
Як же холодно.
Витрачаєш гроші на всяку фігню, наче тобі їх так легко заробити.
Що? Я так радую себе. Такі маленькі дрібнички мене радують.
Удома я такого бачити не хочу.
Це подарунок, а не для дому.
Для твого друга з банку?
Пабло — мій хлопець.
У Рити є хлопець! У неї є хлопець!
Рито, годі тобі! Я ж жартую.
Жоден чоловік такого характеру не витримає.
Завтра у школі вшановуватимуть пам'ять Рити.
Буде щось з рослинами зв'язане. Початок о восьмій.
Якщо пізно почнеться — спізнишся в банк.
Я заїду за вами.
Кавовий сервіз не туди.
Яка різниця, Рито?
Треба ставити речі на свої місця.
Ці у верхню шафку.
Ці.
Коли житиму окремо,
то ставитиму весь посуд на видноті.
На полицях, дверцят не буде.
Ага, щоб пил і бруд збирали.
Пабло знайшов неподалік пусту ділянку. За хорошу ціну.
Йому вже схвалили позику. Допомогло те, що він працює в банку.
Дехто роками чекає на позику.
Будуватимемо потроху.
Дві спальні,
гарний двір…
А твоя куртка?
У поїзд одягнеш чи скласти її?
На вулиці спека.
У власному домі поскладай усе на високі полички,
бо твій горбань ще більше згорбиться.
Не називай його горбанем.
-Та що з тобою? -Обережно!
Ми розпишемося в мерії, а тоді повінчаємося.
-Навіщо тобі одружуватися? -Він — чудовий чоловік, любить мене.
Добре, якщо він робить тебе щасливою…
Іди, Пабло.
Ми не знаємо одне одного.
-Не можу бачити тебе таким. -Я допоможу, Елено.
Мені потрібен адвокат. Когось знаєш?
Ні.
Ви не можете жити самі.
Так, ага.
Тому донька хотіла мене запхнути в дім для літніх. Щоб ви тут жили.
Ні. Чому ви так кажете?
Рита б так не зробила.
Тоді що це?
Не знаю, що сказати, Елено.
Ми з Ритою
розійшлися за два тижні до того.
Вона не сказала?
Вона мене покинула.
Усе через…
Через що? Вона мала іншого?
Іншого?
Та ні. У неї були ви.
Вона не казала про дім для літніх.
Я хотів, щоб у нас було своє житло.
Мені дозволили орендувати квартиру за три квартали звідси,
щоб ми були поруч.
Але вона не хотіла. Не могла.
-Кампос? -Тут!
-Гутьєррес? -Тут!
-Фазано? -Вона пішла в туалет.
-Що? -Вона зараз повернеться.
Гаразд. Добре.
Ідіть на урок.
Чудово, ви прийшли завчасно.
Френ!
-Ні. -Так!
-Різзо? -Тут!
Сакотті, знову спізнення.
Прошу. Я більше не спізнюватимуся.
-Викличу батьків… -Ще вчитель не прийшов.
Ну ж бо. Прошу.
Гаразд, заходьте. Знімете піджак.
-Цей? -Так.
Привіт! Нова, так?
Така мила.
Пам'ятаєте мене?
Донька Крістіни Менти.
-Ви вели для неї бухгалтерію. -Пам'ятаю.
Хочете кави? Щойно зварена.
Дзвонили Ізабелі Еррері?
Ось. Цей.
Книга про мистецтво.
Підручник для другого класу.
Ми всюди шукали. Він був у неї.
-Я ж казала. -Так, казала.
Рита була така організована, охайна.
Усе ставила на місця.
ПАМ'ЯТІ РИТИ АЛОНСО
Ловіть біля грудей. Обома руками!
Над головою!
Гарно. Сама робила?
З однокласницею. Її сьогодні немає.
-Дуже гарно. -Дякую.
Що це? Схоже на марципан.
ПАМ'ЯТІ РИТИ
Це полімерна глина.
Маргарита — справжній скарб.
Вона й у церкві допомагає.
Завжди там.
Мені треба на заняття. Перепрошую.
Елено.
Дякую, що прийшли, Елено.
Можете звідти вийти. Так ближче.
Я піджену машину.
Маргарито, допоможи Елені.
Сюди.
Хлопці, зосередьтеся.
Нащо дозволяєш Сакотті дражнити себе?
Я сказала шкільному психологу.
Наступного разу смикай її за волосся.
Змусь боятися тебе.
Але їй буде боляче.
А тобі ні?
Маю іти. Гарного дня.
Бережи себе.
І не ходи так часто до церкви. Ці церковники промиють тобі мізки.
Ось, мамо.
Я і сама можу.
Ось так.
Готово.
У мене через вологість не волосся, а солома.
Підстрижися. Застара ти для такої довжини.
-І він справді хоче всіх цих проблем? -Він робить це заради мене, мамо.
І на відстані
Ти будеш поруч
Поруч зі мною
Коли шукатимеш мене
То знайдеш
Я буду поруч
Ой, там «біля мене».
«Поруч» теж класно.
І ми втратимо рахунок часу
-Усе гаразд? -Так.
Дякую.
Це номер рахунку нашої страхової компанії,
і він не збігається з номером у її медичній карті,
бо в лікаря одиниці схожі на сімки.
У страхової компанії є розбірлива копія…
-Чув, зранку мав би бути дощ. -Я чула, що буде ввечері.
Об одинадцятій.
-Об одинадцятій? -Чудово.
Люблю спати під звуки дощу.
Прошу…
Уже втретє в нас ця проблема.
Ми живемо за містом. Прошу.
Ось.
Це все?
Так. Усе.
У нас завжди ця проблема…
У лікаря, в аптеці…
Зі страховкою.
Знаю.
Хочуть вас утомити, щоб ви менше питань ставили.
Не піддавайтеся.
Дякуємо, лікарю.
-Ось, мамо. -Я сама зможу.
Що сталося?
До нас ставилися добре.
Ось воно!
Не холодне, але згодиться.
-Бери відерце. Накидаємо туди льоду. -Гаразд.
-Це? -Так.
-Спробуй. Ти сильніший. -Гаразд.
Потрібна техніка, а не сила.
Усе гаразд?
-Ой! -Боже.
-Відсвяткуймо! -Так.
Радій, мамо!
Я за кермом, тож лише ковток.
Гаразд.
За всі мої зусилля.
Нам пощастило. Лікар добрий трапився.
Мамо, побачиш. Усе буде добре.
Усе налагодиться.
-Дякую. -Вибач, що руками.
Усе гаразд.
Смачні сендвічі?
Авжеж.
Із серцевиною пальми. Смачно?
Що ти…
Чому вона така?
Ти маєш пишатися собою.
Дякую.
Дуже дякую.
Мамо!
Мамо, допоможи!
Відпусти мене!
Я хочу піти. Відпусти мене!
-Усе життя шкодуватимеш. -Звідки знаєш? Я впевнена.
Ти куди? Усі дівчата, що йдуть туди, шкодують.
Сядь.
Мамо, вона хоче вбити маля. Я її затримала.
-Не хочу я його. -Ти пошкодуєш.
-Не хочу. Ні! -Принеси заспокійливе.
Ось. Випий. Відкривай.
Їй треба додому.
Ні. Не везіть мене додому.
Усе буде добре. Обіцяю.
Готова?
Ходімо.
Ходімо, мамо!
Ну ж бо, мамо!
Нащо возили до ветеринара?
У нього проблеми зі спиною.
І які ж?
-Не знаємо. -Отакої.
Місяць були проблеми.
Бідний Блекі.
-Привіт. -Вітаю, Елено.
-Можна мені сигарету? -У мене немає. У хлопців є.
Ось.
Запалюй.
Маємо йти?
-Якщо знову запізнимося… -Ходімо.
Ну ж бо. Не можна уроки пропускати.
Хочу з тобою поговорити.
Мені треба на урок.
-Нащо написала «незаймана» на моєму домі? -Це не я.
Через твої підлі вчинки моя дочка приходила додому й плакала.
-Відпустіть. -Чому Рита?
-Відпусти мене, дурна стара сучко! -Чому Рита?
-Усе гаразд? -Що сталося?
-Що вона зробила? -Усе добре?
Іди сюди. Тікай від неї.
Стара відьма!
Довбана стара сучка.
Не знаю, що ви чули, але ця дівчина — це біда.
-Подайте ці документи. -Гаразд, лишіть тут.
Ми вмовили її тата не висувати звинувачення.
Для вашого ж блага тримайтеся подалі від школи.
Ага, бо вони багаті.
Тож ви їх і слухаєте.
Поліції і суду все ясно.
Вашу справу закрито, пані.
Боже. Ваша донька була хвора. Чому б вам не поговорити з Бенеґасом?
-Він не був лікарем моєї дочки. -Так?
А чому тоді говорив про її лікування?
Що?
Можу знайти вам психолога, якщо потрібно.
Я не божевільна.
І мою дочку вбили!
Поліція сказала, що до вас приходила Рита.
Вона була хвора? У неї така ж хвороба, як у мене?
Заходьте, Елено.
Так, Рита приходила до мене. Але щоб поговорити про вас.
Вона була дуже засмучена.
Я призначив їй антидепресанти й направив до терапевта.
Ви прописали моїй доньці антидепресанти?
Так.
Тому я пішов у поліцію, розповів про це.
Думав, що це стосується справи.
У моєї дочки не було депресії!
Вона рано прокидалася і йшла на роботу.
Була сильна, як кінь.
Ходіть.
Хіба немає вибору?
-Я не розумію. -Ви знаєте, про що я кажу.
Ваша мати хоче жити.
Ваша мати житиме.
Я не про маму кажу.
Кажу про дещо більше…
Може, я не хочу жити.
Ви потрібні Елені,
як вона вам у дитинстві.
Ви маєте звикнути, що зараз ви граєте роль мами для своєї ж матері.
Елена, яку ми знали,
зникне.
Вона повільно перетвориться на дитину.
Що ви таке кажете, лікарю?
Моя мати не стане дитиною.
Діти ж ростуть…
У якийсь момент стають на ноги.
Учаться ходити.
Самі їдять, учаться говорити.
Моя мати не буде дитиною.
І я не знаю, чи зможу стати на роль матері для неї.
Ми допоможемо, Рито. Не хвилюйтеся.
Кому допоможете?
Мамі чи мені?
Гляньмо.
Спробуймо ці.
Пів таблетки вранці.
Пізніше ми за потреби змінимо дозу.
Елено.
Прийшли помолитися?
Я тут не для молитов.
Я хочу знати, що сталося того дня.
-Хуане! Ходімо з нами! -Ходімо!
-Ходімо з нами! -Що таке?
-Що сталося? -На дзвіниці висить хтось мертвий.
-Ходімо. -Як це мертвий?
-Ходімо, побачите. -Повільніше.
Вона прив'язана до дзвону.
Чекайте. Не кричіть у церкві.
Ходімо.
Обережно. Я через вас спотикаюся.
Бачите? А ви мені не вірили!
Її зі мною не було.
Я прийшов — вона була мертва.
Мотузка лишилася з часу, коли ми прибирали в куполі.
Жодних секретів, окрім причин, чому Рита це зробила.
Рита ніколи не ходила до церкви в дощ.
Чому?
А ви не знаєте? Боялася, що в неї блискавка влучить.
Годі вам, Елено. Ви ж у це не вірите.
-Ішов дощ. -Годі про той дощ.
Гріх думати, що ви знаєте все.
Чому ви її сховали?
Усе, що я міг, — помолитися за неї.
Я викликав поліцію.
Я попросив їх приїхати після служби о сьомій.
Прошу, приїжджайте після служби.
Так, дякую.
Задля прихожан.
Гаразд.
Так. Усе добре.
Дякую.
Не залишайтеся тут сьогодні. Ідіть з батьками.
Ідіть.
«Ви сіль землі.
Коли сіль ізвітріє, то чим насолити її?
Не придасться вона вже нінащо,
хіба щоб надвір була висипана та потоптана людьми.
Ви світло для світу.
Отак ваше світло нехай світить перед людьми, аби кожен, хто прийде, бачив його.
І світить воно всім у домі.
Бо немає нічого захованого, що не виявиться,
і немає таємного, що не вийде наяв».
Як і Слово Боже.
Що це було?
Отче!
-Що це було? -Не знаю.
Вона перестала приходити на сповідь. До мене точно.
Ви нею скористалися.
Не зневажайте мене, Елено. Чи пам'ять вашої дочки.
Я не завищував її надій.
Але ви потурали її фантазіям про вічний рай!
Не богохульствуйте.
Боляче втрачати кохану людину.
Особливо коли все так неясно.
І що ж неясно?
Цей неясний біль.
І гнів.
Ми, християни, знаємо, що наші тіла не належать нам.
Церква засуджує деякі дії людей щодо власного життя.
Евтаназія, аборти, самогубство.
Я розумію, Елено.
Як ви можете розуміти?
Вам ніхто не може взуття почистити?
ПОДОРОЖ
ІЗАБЕЛЬ ЕРРЕРА 474 СОЛЬДАДО-ДЕ-ЛА-ІНДЕПЕНСІЯ
СИМПТОМИ
ЖИТТЯ З ХВОРОБОЮ ПАРКІНСОНА ПОРАДИ ПАЦІЄНТАМ ТА ОПІКУНАМ
МАР-ДЕЛЬ-ПЛАТА
Ходімо, мамо!
Нумо, мамо!
Ми наближаємося до станції «Конститусьйон». Кінцева.
Потяг до Ла-Плати відправляється з п'ятої платформи.
Ось так.
Я допоможу. Як тебе звати?
Усе гаразд.
Ти тут сама?
-Допоможи викликати таксі. -Ти сама?
Таксі? Ні, ми викликали швидку.
Зачекай. Я тобі допоможу.
Гаразд. Уставай.
Ти впевнена?
Візьму твою парасольку.
Ось так.
-Відпусти. -Гаразд. Я відпущу.
Вона сяде спереду, у неї голова паморочиться.
Гаразд.
-Дякую. -Будь ласка.
Бережи себе.
Нуеве-де-Хуліо, Лібертадор, Фігероа Алькорта.
Потім у «Планетарій».
Усе буде добре.
Я не хочу їхати.
Усе буде добре. Обіцяю.
Усе гаразд?
-Потрібна допомога? Зупинитися? -Ні.
Усе гаразд.
Ізабеле.
Я мати Рити. Елена.
Елено?
-Відчиниш? -Звісно.
-До зустрічі. -Бувай.
Чому ви приїхали?
Не знайшла твого номера.
І не знала, чи знайду тебе тут.
Він мене налякав.
-Зламала? -Ні.
Скільки років твоїй доньці?
Джульєтті 25.
Елено, чому ви тут?
Через борг.
Борг?
Ви мені нічого не винні.
Ні.
Ти винна Риті.
-Вона тебе врятувала. -Що?
Я не люблю висувати вимоги,
але ти молода.
А моє тіло мене не слухається.
Ти гарна. І юристка. Тебе послухають.
Я сімейним правом займаюся, не кримінальним.
-Ти могла б. Заради Рити. -Ні.
Не почуваєшся в боргу перед нею?
Завдяки Риті в тебе є дочка.
У тебе є сім'я.
Я не хотіла бути мамою.
Але…
Коли тобі дали її на руки?
-Коли вона називає мамою. -Вона кличе мене Ізабеллю.
Ви не пам'ятаєте?
Я хотіла зробити аборт. Вона мене відмовила.
Ви дали мені заспокійливе й відправили сюди на потязі.
Ми привезли тебе до батьків.
Ви знали, що вони не дозволять.
І Рита знала.
Якщо ти так шкодуєш, навіщо надсилати нам ті фото?
Я не надсилала фото.
Мама забрала їх і розіслала всім.
Мої батьки виростили Джульєтту.
Я люблю її, але не як дочку.
Ні.
Маю зачекати, поки пігулки подіють.
Вам не потрібен адвокат.
Ви шукаєте розради.
Що ви хочете почути?
Що Рита не вбила себе?
Що не залишила вас саму?
Того дня йшов дощ, чорт забирай!
Рита дуже боялася…
Боялася грози!
Вона завжди сиділа вдома! Ніколи не ходила до церкви!
Щось злякало її більше за дощ.
Ти про що?
Убилася, щоб за мною не доглядати?
Ні.
Я не була поганою мамою.
Я завжди була поруч.
Ви старалися.
Я хочу жити.
Попри стан свого тіла.
І без Рити.
Ви йому подобаєтеся.
Хочете чаю?
Так.
Ти диви.
Що таке?
Переклад субтитрів: Анастасія Барич
ЯКЩО ВИ АБО ВАШІ ЗНАЙОМІ ДУМАЮТЬ ПРО САМОГУБСТВО,
ЗАХОДЬТЕ НА WWW.WANNATALKABOUTIT.COM