Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Vuosien 1968 ja 2010 välisenä aikana
ETA murhasi 852 ihmistä ja haavoitti 2 661 muuta.
Lähde: Espanjan sisäministeriö
ETA perustettiin vuonna 1959 Francisco Francon diktatuurin aikana
taistelemaan Baskimaan itsenäisyyden puolesta.
Francon kuoltua vuonna 1975 ETAsta tuli entistä väkivaltaisempi.
Järjestö teki yli 90 % murhistaan demokratian aikana.
Espanjan valtio sekä äärioikeistolais- ja poliisia avustavat ryhmät
kävivät laitonta sotaa ETAa vastaan, jonka aikana kuoli 73 ihmistä.
Lähde: Baskimaan hallitus
Francisco Ruiz ja Josu Urrutikoetxea eivät tunne toisiaan.
He ovat tavanneet vain kerran.
Tämä on osa heidän tarinaansa.
Muutin Euskadiin,
koska olin sotien jälkeisen ajan lapsi.
Muutin sinne kolmevuotiaana. 17-vuotiaana pätevöidyin putkimieheksi.
Asuin siellä, kunnes täytin 28 tai 29, jolloin muutin Ciudad Realiin.
Asuin Ciudad Realissa pitkään. Menin siellä naimisiin.
Neljä tytärtäni syntyivät siellä.
Totta puhuen Euskadi on aina ollut minulle rakas.
Muistelen aluetta lämmöllä.
Kun pääsin armeijasta,
Galdakaon paikallispoliisissa avautui kolme työpaikkaa.
Niihin tuli tehdä pääsykoe.
En halunnut olla poliisi. Se ei ollut ennen edes käynyt mielessäni.
Mutta totuus on, että minun piti tuoda ruokaa pöytään,
koska minulla oli neljä tytärtä. Tarvitsimme rahaa.
Francisco, mitä tapahtui helmikuun 9. päivänä vuonna 1976?
Olin silloin töissä. Saavuin vuoroon aamukuudelta.
Tavallisten poliisin tehtävien lisäksi meidän tuli -
suojella pormestaria.
Hän lähti kotoaan aina tarkalleen aamukahdeksalta.
Olin hänen kanssaan sinä päivänä. Olin esimiesasemassa,
joten oli minun vuoroni odottaa pormestaria etuovella.
Hän käveli autolleen, joka oli noin 500 metrin päässä.
Hän lähti samaan aikaan joka päivä ja käveli aina samalla puolella katua.
Olimme noin 20 metrin päässä hänen etuovestaan,
kun törmäsimme ETA-soluun.
He tulivat kohti meitä käsiaseet ja konekiväärit kourassaan -
ja avasivat tulen.
Pormestaria ammuttiin viisi tai kuusi kertaa.
Hän kuoli välittömästi siihen paikkaan.
Minua ammuttiin useita kertoja rintaan -
ja vatsaan.
Reagoin kuitenkin nopeasti ja sukelsin suojaan kahden auton väliin.
Se pelasti henkeni.
Kun terroristit lähtivät pakoon,
he ampuivat minua uudelleen konekiväärillä.
He löivät minua vielä kuusi kertaa vyötärön alapuolelle.
Mutta -
se ei tappanut minua. En kuollut välikohtauksessa.
En menettänyt tajuntaani.
Koska olin silloin katolinen…
En harjoittanut uskontoa, mutta silti. Rukoilin Neitsyt Mariaa -
pitämään minut hengissä,
jotta voisin kasvattaa tyttäreni.
Silloin menetin tajuntani. Myöhemmin kuulin…
Se oli kauhistuttavaa, koska kukaan ei tullut pelastamaan meitä.
Olimme kaupungin pääkadulla.
Kello oli 8.00 aamulla, jolloin kaikki menivät töihin.
He soittivat myöhemmin vaimolleni,
joka pelkäsi pahinta.
Hän meni sanattomaksi. Kun kerroin vaimolleni, hän oli sanaton.
Poliisiauto haki vaimoni ja toi hänet sairaalaan.
Olin jo leikkaussalissa.
Kuulin heti, että mahdollisuuteni selviytyä olivat vähäiset -
ampumahaavojen takia.
Mutta rukoukseeni vastattiin. Minua autettiin yläkerrasta.
Vietimme siellä seuraavat viisi kuukautta, Jordi.
Viisi kuukautta sairaalassa.
Kun minut kotiutettiin, lähdin sairaalasta pyörätuolissa.
Ensimmäistä kertaa kaupungilla ollessani huomasin,
että ihmiset karttoivat minua. He välttelivät minua.
Ihmiset, jotka tunsivat minut, siirtyivät kadun toiselle puolelle.
Jo siihen aikaan ihmiset pelkäsivät Baskimaassa.
Abertzalet, nationalistit, pelkäsivät tulla nähdyksi -
puhumassa terroristien uhreille.
Se oli musertavaa. Se sattui yhtä paljon kuin itse isku.
Kun näin, miten yhteisö, jonka olin tuntenut -
kolme- tai kuusivuotiaasta lähtien, jolloin olin muuttanut Galdakaoon…
Se oli kotikaupunkini. Kaikki tunsivat minut.
Minua hyljittiin, koska olin uhri. Se oli todella vaikeaa.
Kun vaimoni meni ruoka- tai lihakauppaan,
lihakauppias ei säästellyt sanojaan.
Vaikka kauppa oli täynnä, hän sanoi:
"Se fasisti olisi pitänyt tappaa vuosia sitten.
Ja paskat siitä poliisista, joka suojeli häntä."
Vaimoni tuli kotiin kyyneleet silmissä.
Minun piti tehdä päätös. Puhuin perheeni kanssa,
ja päätimme lähteä Baskimaasta. Kuin… En tiedä.
Kuin spitaaliset. Meidän oli lähdettävä.
Tunsitteko koskaan vihaa kimppuunne hyökänneitä henkilöitä kohtaan?
Tunsinko koskaan vihaa heitä kohtaan? Totta kai.
Silloin se oli yhtä lailla vihaa ja pelkoa.
Iskun tekijää ei koskaan selvitetty.
Oli mahdotonta tunnistaa useita hyökänneistä ETA-terroristeista,
ja muut saivat armahduksen vuonna 1977.
Kuvasimme dokumenttielokuvan,
joka perustuu Josu Urrutikoetxean,
entisen ETAn jäsenen, haastatteluun.
- Ehkä olette… - Kyllä. Josu Ternera.
Yllätyimme kuullessamme,
että hänellä oli uutta tietoa päivästä, jolloin kimppuunne hyökättiin.
Ja teidän tulisi ainakin tietää, että se tapahtui.
Tämä on ensimmäinen kerta, kun kuulen asiasta ETA-terroristilta.
Ehkä haluatte nähdä kyseisen videon. Jos ette halua…
Tietysti haluan.
On kulunut vuosia, ja kuulisin mielelläni jotain uutta hyökkäyspäivästä.
Näytän sen mielelläni.
Selvä.
Tiedän, ettette pidä nimestä "Ternera".
Mutta puhuin ihmisille, jotka tuntevat teidät hyvin,
entisille tovereille ja ETAn jäsenille. He käyttävät sitä nimeä.
Mistä lempinimi tulee?
Olimme baarikierroksella Saint-Jean-de-Luzissa.
Yhdessä baarissa eräs henkilö, jonka nimeä en tässä mainitse, sanoi:
"Jestas, olet kuin ternera, eli vasikka."
Ja mitä sitten tapahtui? Pian sen jälkeen -
poliisi pidätti yhden seuralaisistani Eteläisessä Baskimaassa.
Kidutuksen aikana hän kertoi poliisille:
"Olin silloin baarissa tämän, tuon ja tuon henkilön kanssa.
Sitten siellä oli joku tyyppi, jota kutsuttiin 'Terneraksi.'" Siinä se.
"Hänkö?" Miehelle näytettiin kuva. Hän nyökkäsi.
Siitä eteenpäin -
lempinimeä alettiin käyttää kansainvälisissä pidätysmääräyksissä.
- Josu Ternera. - Kyllä.
Josu Ternera…
Amiraali Carrero Blanco, Espanjan pääministeri, on murhattu.
Hän joutui terrori-iskun kohteeksi.
ETAN SOTILAALLINEN SIIPI NIMITTÄÄ URRUTIKOETXEAN "NUMERO KAHDEKSI"
"JOSU TERNERA" JOHTAA SOTILAALLISTA SIIPEÄ
ETAN VOIMAKKAIN JOHTAJA
José Antonio Urrutikoetxea on pidätetty.
José Antonio Urrutikoetxeaa, Josu Terneraa, pidetään ETAn johtajana.
EI LUOVUTUKSIA
VAPAUTTAKAA JOSU!
Ranskan viranomaiset luovuttivat Josu Terneran, ETAn johtohahmon,
Espanjan poliisille.
Hänen epäillään johtavan ETAn kansainvälistä siipeä.
Senkin paskiaiset!
Murhaajat!
Riittää jo!
Josu Ternera vapautettiin vankilasta.
Kauan eläköön ETAn sotilaallinen siipi!
Paikka parlamentissa on aina parempi -
kuin aseen hankkiminen ja käyttäminen. Se on aina parempi.
Vaikka se on tuskallista, se on hänen oikeutensa.
Josu Ternera, käskekää entisten tovereidenne -
antaa kansan toteuttaa oma vallankumouksensa -
ja muutoksensa äänestyspaikoilla.
EI ETALLE - JO RIITTÄÄ
Batasunan edustaja -
ja ETAn entinen johtaja, Josu Ternera, on paossa.
Emme tiedä, missä herra Urrutikoetxea on.
Minulla ei ole aavistustakaan siitä, saammeko selville hänen olinpaikkaansa.
Hallitus aloittaa neuvottelut ETAn kanssa.
Mikä oli Josu Terneran etu? Hän tiesi parlamentin tärkeyden.
ETA on päättänyt pysyvästi riisuutua aseista.
ETEENPÄIN MOLEMMILLA RINTAMILLA
Tämä on tien pää johtohahmon, Josu Terneran, mukaan.
"ETA syntyi kansasta ja sulautuu nyt takaisin siihen."
Nämä ovat ensimmäiset kuvat Josu Ternerasta 17 vuoden paon jälkeen.
Josu Ternera on pidätetty. Hän oli ETAn viimeinen johtohahmo.
Onnittelut José Antonio Urrutikoetxea Bengoetxean pidättämisestä.
Josu Ternera.
Valtioneuvosto pyysi tänään Ranskaa luovuttamaan -
ETAn jäsenen, Josu Terneran.
Ranskalainen tuomari vapautti Josu Terneran syytteestä,
jonka mukaan hän oli ETAn jäsen vuosina 2011 - 2013.
Hänellä on toinen oikeudenkäynti Ranskassa.
Sitten hänet luovutetaan Espanjaan, jossa häntä syytetään -
iskusta kansalliskaartin kasarmiin Zaragozassa -
sekä ETAn rahoittamisesta pubien avulla.
KASVOKKAIN TERRORISTIN KANSSA
"Olin, olen ja tulen olemaan ETAn jäsen, ja olen ylpeä siitä."
- Sanoitte niin oikeudessa Pariisissa. - Kyllä.
Olin todella ETAn jäsen.
Oletteko ylpeä siitä?
Olin ETAn jäsen.
Tämän lausunnon historiallinen konteksti vuonna 1990 -
oli täysin erilainen kuin silloin, kun liityin ETAan,
tai millainen se on nykyään. En kiistä sanoneeni noin.
Teillä oli pitkä ura ETAssa.
Yksi terroristijärjestön pisimmistä.
Liityitte siihen pian perustamisen jälkeen.
Olitte tärkeä hahmo lähes kaikkien avainhetkien aikana.
Vietitte 12 vuotta vankilassa. Olitte yli 20 vuotta piilossa -
ja ilmoititte ETAn päättymisestä vuonna 2018.
Se on yhteensä lähes 50 vuotta. Onko ETA ollut koko elämänne?
ETA on osa elämääni. Sitä ei voi kiistää.
Kuten juuri sanoitte.
Liityin vapaaehtoisesti ETAan 17-vuotiaana.
Olen nyt yli 71-vuotias.
Siksi tavalla tai toisella minulla on eittämättä suhde järjestöön.
Minun on kuitenkin tehtävä selväksi, ettei ETAa enää ole olemassa.
Mihin pyritte haastattelulla?
Toivon… Tähän asti toiset ovat puhuneet puolestani.
Eivät vain puhuneet. He ovat kirjoittaneet kirjoja.
Erinäisistä syistä minulla ei ole ollut tilaisuutta puhua puolestani.
Olemme Ranskassa. En tiedä, voinko sanoa, missä olemme.
En välitä siitä, mutta emme ole Ranskassa. Kaikella kunnioituksella.
Saatatte ajatella, kuten selvästi ajattelette,
että olemme Ranskassa. Selvä. Minusta emme ole Ranskassa.
Sitä kutsutaan Ranskan Baskimaaksi,
mutta minulle se on Euskal Herria eli Pohjoinen Baskimaa.
Pidetään se mielessämme, kun jatkamme keskustelua.
- Kunnioitan käyttämäänne kieltä. - Selvä.
Minusta olemme Ranskassa. Ainakin oikeuden näkökulmasta.
Saint-Jean-de-Luzissa.
Monille espanjalaisille nimenne tuo mieleen terrorismin,
raakuuden ja julmuuden.
Silti kaikkien, jotka olivat mukana rauhanprosessissa,
joka johti ETA-terroristijärjestön lopettamiseen,
jopa hallituksen edustajien,
mielestä teillä oli avainrooli väkivallan päättämisessä.
Ja?
Miten sovitatte yhteen ne kaksi puolta?
En ole yksin siinä tilanteessa. Mutta tilanteestani on tullut -
voitonmerkki.
Siten voitiin luoda tarina voittajista ja häviäjistä.
Uskotaan, että tarinalla on vain yksi puoli -
ja olin yksi konnista.
He poistivat inhimilliset puoleni. Minulta vietiin ihmisarvot.
Minusta puhutaan kuin olisin paholainen.
Jotkut sanovat, että olemme verenhimoisia. Olen tavallinen ihminen.
Minulla oli ja on yhä vakaat uskomukset. Poliittiset, sosiaaliset ja kulttuuriset.
Minulla on perhe kuten muillakin. On totta, että olin ETAn jäsen.
On totta, että minut tuomittiin siitä Ranskassa muttei Espanjassa.
Ja on totta, että omistin suuren osan urastani ETAssa -
konfliktin ratkaisun etsimiselle, sen päättämiselle -
sekä eteenpäin siirtymiselle poliittisten neuvottelujen kautta.
Hallitus aloittaa neuvottelut ETAn kanssa -
eikä järky asemastaan,
jonka mukaan poliittiset asiat voi ratkaista vain henkilöt,
jotka laillisesti edustavat kansan tahtoa.
Aloitetaan lopusta. On vuosi 2005.
Zapateron sosialistihallitus aloitti neuvottelut väkivallan päättämiseksi,
ja te edustitte ETAa neuvotteluissa. Olitteko tuolloin järjestön johtaja?
En suinkaan.
Tehtäväni rajoittui täysin…
Vuosina 2002 - 2006 -
tehtäväni oli rakentaa suhteita ja ohjata asioita -
kohti neuvotteluja konfliktin päättämiseksi.
Ette ollut ETAn johtaja mutta neuvottelitte sen puolesta.
- Kyllä. - Vastassanne oli Jesús Eguiguren.
Hän oli tuolloin Euskadin sosialistipuolueen puheenjohtaja.
Juuri niin.
Olin yllättynyt,
että Josu Urrutikoetxea, Josu Ternera, sai tuskin yhtään -
kunniaa neuvottelujen tuloksista muihin osapuoliin verrattuna.
Olitte aktiivisesti mukana, joten on outoa, ettei teitä…
Pyydän, älkää kutsuko minua…
Kutsukaa minua Josu Urrutikoetxeaksi, ei Josu Terneraksi.
Olen tehnyt niin tähän saakka.
Käytin nimeä "Ternera", koska muut kutsuvat teitä siten.
- En siis tee niin. - Ei, aivan…
No, en tiedä.
En kuulunut nationalistisen vasemmiston organisaatioihin.
He kaiketi päättivät, että näin oli parasta toimia.
Neuvottelujen aikana kesäkuussa 2005 tapahtui ETAn isku, jolla ei ollut uhreja.
- La Peinetassa Madridissa. - Kyllä.
- Miltä se tuntui? Mitä sanoitte? - Se mietitytti minua.
Mitä tarkoitatte?
Sellainen vaikuttaa kaikkiin. Operaatio… Ilman sitä olisi ollut parempi.
Koska ehkä ilma sitä -
sopimukselle olisi ollut parempi pohja.
Lisäksi neuvottelujen ensimmäisen vaiheen aikana -
jihadistit tekivät iskun Lontoossa heinäkuun 7. päivänä.
Sen seurauksena yli 50 ihmistä menehtyi Britannian pääkaupungissa.
Miltä se teistä tuntui?
Minusta -
väkivaltaiselle "operaatiolle", jos sitä voi sellaiseksi kutsua,
ei ollut tarvetta.
Mutta en voi ymmärtää jihadistijärjestöjen logiikkaa.
En ole samaa mieltä heidän kanssaan.
Heidän ajattelutapansa mukaan -
jokainen mies tai nainen, joka on äänestänyt tiettyä hallitusta,
oli se sitten Pariisissa tai Lontoossa,
on tasavertainen osallistuja ja täten vastuussa siitä,
mitä brittihallinnot ovat tehneet -
Afganistanissa, Jemenissä, Sudanissa tai Pakistanissa.
Se on heidän mielipiteensä. En ole samaa mieltä.
Mutta kauhistuitteko nähdessänne iskut?
Toistan, mitä jo sanoin.
Minusta iskuille ei ollut perusteita. En ymmärtänyt niitä.
Vaikka islamistit yrittäisivät perustella sitä,
että jokainen kansalainen on kohde… Minusta se on järjetöntä.
Mutta niin he ajattelevat.
Sallikaa minun kysyä jotain. Mikä ero teistä on -
jumalan ja kotimaan nimissä tappamisella?
Tappaminen…
En usko, että te tai kukaan muu -
on koskaan kuullut minun hyväksyvän tappamista.
Ikinä.
Perheeni oli köyhä. Kuuluimme työväenluokkaan.
Sekä isäni että äitini tulivat talonpoikaisperheistä.
Perheeni oli roomalaiskatolinen.
Jo nuoresta lähtien jouduin tekemään tyypilliset asiat, messut sunnuntaisin…
Minun oli toimittava niin, koska vanhempani olivat uskovaisia.
He uskoivat, että perheiden tuli olla tietynlaisia.
Olitteko uskovainen?
Kuka siinä iässä sanoisi olevansa uskovainen?
Silloin pakotettiin toistamaan käytäntöjä. Uskon asioihin, en Jumalaan.
Ihmiset ovat uskoneet asioihin aikojen alusta asti.
Uskomus on yksi asia, uskonto toinen.
- Mihin uskotte? - Uskon ympäristöön.
Siihen, mitä näen luonnossa.
Ihmisiin.
Opettelitte varmasti kymmenen käskyä.
Oli pakko. Koulussa opetettiin uskontoa.
Rikoitteko montaa käskyä kuulumalla ETAan?
"Kuulumalla ETAan?"
En ymmärrä asiayhteyttä. En ole uskovainen,
joten en riko sääntöjä ETAn jäsenenä. En usko sellaiseen.
Seitsemäs käsky on: "Älä varasta."
Jos ette olisi kertonut, en olisi tiennyt sitä.
- Ja? - Seurasitteko sitä?
Miten se liittyy tähän? En tietenkään seurannut.
- Entä viides? "Älä tapa." - Sitä seurasin.
Miten löysitte ETAn?
ETA…
Järjestö syntyi 1950-luvun lopulla,
ja lehdissä kirjoitettiin siitä, vaikka uutiset olivat, mitä olivat.
Opin järjestöstä lehtien kautta sekä kotona käydyistä keskusteluista.
Puhuiko perheenne ihmisistä, jotka liittyivät ETAan?
Kyllä, tietenkin. Sellaisista asioista kuuli kotona.
Minusta ainoa tapa,
ainoa tehokas tapa,
vastustaa järjestelmää, joka sorti ja ahdisti meitä,
oli tämä uusi järjestö, ETA.
Olin 17-vuotias,
kun eräs läheinen ystäväni sanoi:
"Olen ETAssa. Haluatko liittyä siihen?" Minä suostuin.
TARKASTUSPISTE KANSALLISKAARTI - POLIISI
KANSALLISKAARTIN VIRKAILIJA AMMUTTU KAARTI TAPPOI YHDEN HYÖKKÄÄJISTÄ
Liityitte ETAan vuonna 1968. Pian sen jälkeen -
ETA vaati ensimmäisen uhrinsa. Hän oli kansalliskaartin virkailija José Pardines.
Ajattelitteko tuolloin,
että tappaminen ylitti tietyn rajan?
En, koska…
Suuri osa baskeista, sekä miehistä että naisista, ajatteli,
että meidän oli käytettävä kaikkia keinoja sortavan järjestelmän vastustamisessa.
- Ja… - Väkivalta mukaan lukien.
Kaikenlainen väki… Kaikin keinoin.
Se ei ollut vain ETAn tai minun kantani. Moni ajatteli niin.
Pian Pardinesin kuoleman jälkeen -
menehtyi ensimmäinen ETAn jäsen, Txabi Etxebarrieta.
Hän oli syyllinen Pardinesin kuolemaan.
Kun olitte nähnyt toisen ETAn jäsenen kohtalon,
olitteko valmis kuolemaan kotimaanne puolesta?
ETAan liittyessä tietää seuraukset.
Sen, että saattaa kuolla.
Kotimaan puolesta.
Tiettyjen aatteiden puolesta.
Saitteko sotilaskoulutusta ETAssa?
Kyllä.
Mitä siihen sisältyi?
Niihin aikoihin ei paljoakaan. Koska silloin,
tarkoitan samaa ajanjaksoa, ETA toimi neljällä rintamalla.
Poliittisella, sotilaallisella, kulttuurisella ja työväen rintamalla.
Emme tarvinneet sotilaskoulutusta,
koska emme olleet sotilaallisella rintamalla.
Mutta saimme vähäisen sotilaallisen koulutuksen,
jonka aikana opimme tekemään polttopulloja,
meille kerrottiin räjähteistä -
ja opettelimme käyttämään käsiasetta.
Opitteko ampumaan?
Jos sitä siksi voi sanoa.
Kuuluimme kulttuuririntamaan, joten opimme vain,
kuinka käsiase toimii ja ammuimme pari laukausta. Siinä se.
Milloin saitte ensimmäisen aseenne?
Ensimmäistä asetta ei annettu minulle.
Kosketin asetta ensi kerran, kun olin varmaankin -
18- tai 19-vuotias. Opettelin sen toimintaa.
Sitten hankin ensimmäisen aseeni…
Se taisi olla vuonna 1971. Eikä sitä annettu minulle.
Tarkoitan, kun minä…
Kun lähdin maanpakoon Pohjoiseen Baskimaahan, Iparraldeen,
kuuluin poliittiseen rintamaan.
Tuolloin ainoat aseistetut jäsenet kuuluivat sotilaalliseen rintamaan.
Tiesin riskit,
jotka liittyivät rajan laittomaan ylittämiseen ja poliittiseen työhön,
toistan, poliittiseen työhön, Eteläisessä Baskimaassa.
Siksi ostin käsiaseen salakuljettajalta. Hän oli baski.
Käsiase oli tehty Bayonnessa. Se oli MAB.
- MAP? - MAB. Manufacture d'armes de Bayonne.
Se oli 7,65-millimetrinen käsiase, ja maksoin siitä 500 frangia -
omasta taskustani.
Järjestön aseet -
oli varattu yksinomaan sotilaallisen rintaman jäsenille.
Montako kertaa käytitte asetta?
- Elämäni aikanako? - Kyllä.
No, pari kertaa.
Mutta käytin sitä itsepuolustukseen.
Liityittekö soluun?
Kyllä.
Mihin niistä?
- Erääseen soluun. - Useampaankin?
En.
Tai no…
Liityin useampaan mutta eri aikoina.
- Mikä oli solunne nimi? - Sitä ei ollut.
Joillakin soluilla oli nimet tai ne annettiin myöhemmin.
Missä ne olivat?
Yksi solu oli käytännössä liikkuva, ja toinen oli Biskajassa.
Mistä vuodesta puhutte?
1970-luvusta.
Osallistuitteko koskaan iskuun, jossa kuoli ihmisiä?
Kyllä.
Voitteko kertoa, mihin?
Kyllä, voin kertoa.
Epäsuorasti…
En kuulunut iskua suorittaneeseen soluun. Kuuluin ryhmään -
Carrero Blancon tapauksessa -
sekä Galdakaon pormestarin tapauksessa.
Murhasiko ETA hänet?
ETA tappoi hänet ja otti siitä vastuun.
GALDAKAON PORMESTARI MURHATTU KOTOA LÄHTIESSÄÄN EILEN AAMULLA
Osallisuutenne Carrero Blancon iskuun oli yleisesti tiedossa.
POLIISI HAAVOITTUI
Emme tienneet osallisuudestanne…
POLIISI PYYSI APUA PORMESTARILLE "HUOLEHTIKAA HÄNESTÄ. MINÄ KUOLEN. "
…pormestarin murhaan. Mitä teitte oli solussa?
Sen, mitä tarvittiin.
Eli?
Mitä vain tarvittiin. Solu suoritti tehtävää,
joka johti ihmisen kuolemaan.
- Olitteko ampuja? - En.
Olisitteko pyydettäessä ampunut?
Silloin kyllä.
Galdakaon pormestarin isku tapahtui vuonna 1976.
Franco oli jo kuollut.
En tiedä tarkalleen, mutta kyllä. En tiedä tarkalleen…
Fasistinen järjestelmä -
ei ollut ottanut pienintäkään askelta kohti sitä, mikä pian tunnettiin -
uudistuksena.
ETA julkaisi useammankin lausunnon,
joissa sanottiin, että jos ihmiset eivät eronneet,
heitä pidettäisiin osallisina järjestelmään.
Se oli uhkaus, että…
Ei. Poliittisen tilanteen analyysi johti siihen.
He olivat osallisena baskien sortamisessa.
He edustivat instituutioita, joita ei oltu valittu asemaansa.
Minusta se kuulostaa uhkaukselta.
Nähkää se miten vain haluatte, mutta sellainen tilanne oli.
He kaikki tiesivät sen.
Jopa siinä määrin, että monilla oli henkivartijoita.
- Oliko heillä henkivartijoita? - Kyllä.
- Oliko Galdakaon pormestarilla niitä? - Kyllä.
Tunnustitte osallistuneenne toiseen tappavaan iskuun,
francolaisen pääministerin, Luis Carrero Blancon, murhaan vuonna 1973.
Kysy, sattuiko pääministerille mitään.
Toisen auton poliisit ovat loukkaantuneet, ja yritämme paikantaa pääministerin autoa.
Katolla oleva auto näyttää kuuluvan pääministerille.
Hän on kuollut.
TERRORISTIT OSA "SOTILAALLISTA RINTAMAA"
Vuotta aiemmin tammikuussa 1972 -
kolme tonnia räjähteitä varastettiin varastosta Hernanissa.
Niitä käytettiin tässä iskussa.
- Osallistuitteko ryöstöön? - Kyllä.
Osallistuitteko myöhemmin Luis Carrero Blancon iskuun?
En suoraan,
koska en kuulunut niin kutsuttuun "Txikia-soluun."
Mutta kyllä, olin mukana joissain vaiheissa,
kun sitä valmisteltiin.
Voisitteko tarkentaa?
Sanoin juuri yhden.
- Tarkoitatteko ryöstöä? - Juuri niin.
Onko muita?
Teknisiä asioita, materiaalien siirtoja tai…
Teknisiä asioita.
Se ei ollut alkuperäinen suunnitelma.
Ennen kuin Carrero Blanco nimitettiin pääministeriksi,
järjestö aikoi siepata hänet.
Vastineeksi hänen vapaudestaan olisi vaadittu -
poliittisten vankien vapauttamista. Mutta mitä tapahtui?
Kun kaikki oli valmiina ja tiedot oli tarkastettu useampaan kertaan -
ja logistiset asiat olivat kunnossa…
Yllätys. Carrero Blanco nimitettiin pääministeriksi.
Häntä ympäröi tiukemmat turvatoimet, joten meidän piti muuttaa…
Ryhmän, jonka tehtävänä oli suorittaa operaatio -
hänen kidnappaamisekseen, piti muuttaa suunnitelmiaan.
1970-luvun alussa olitte jo Ranskan Baskimaalla.
Siellä äärioikeistolainen -
Espanjan Baskimaan pataljoona yritti murhata teidät.
Se taisi olla kesäkuussa 1975.
- Muistatteko, mitä tapahtui? - Kyllä. Muistan sen päivän täydellisesti.
Vaimoni oli silloin keittiössä.
Olin polvillani ja kirjoitin sängyn päällä pöydän sijaan.
Vanhin poikani oli hieman yli vuoden vanha,
ja hän oli sängyllä vieressäni. Tyttäreni oli vastasyntynyt.
Hän oli huoneessa, josta näkyi, mihin autoni oli pysäköity.
Menin heti huoneeseen, joka oli lähimpänä räjähdystä.
Tyttäreni oli siellä pinnasängyssä.
Hän oli lasin peitossa. Tyttärelläni kävi tuuri.
Hänen tärykalvonsa puhkesivat, mutta ei käynyt mitään sen pahempaa.
Sekin oli jo tarpeeksi paha asia.
Hän selviytyi, koska sänky oli korkeampi kuin pinnasänky.
Joten lasi… Räjähdys osui…
Koska sisäänkäynnillä oli tulipalo, menimme ulos eri ovesta.
Näin, että auto oli tulessa.
Se tuhoutui täysin. Auton vieressä oli ruumis.
Kuka se oli?
Se oli palkkasoturiryhmän jäsen,
joka oli laittanut pommin autooni.
Hän laittoi pommin autoon, ja sen piti räjähtää,
kun nousen perheineni autoon seuraavana päivänä.
Miltä tuntui tietää, että yksi lapsistanne olisi voinut kuolla iskussa?
Olisimme kaikki voineet kuolla. Miltäkö se tuntui?
Siinä tapauksessa he olisivat olleet…
Ja he ovatkin. Heistä olisi tullut Espanjan valtion iskun uhreja.
Oliko teillä moraalisia epäilyksiä ETAn pommeista,
joiden kohteena olivat ihmiset, jotka olivat perheenne kaltaisessa tilanteessa?
Tietenkin, kun… Aseellinen konflikti…
Sekä minun että ETAn mielestä -
aseellinen konflikti ei ollut itsetarkoitus. Koskaan.
Mutta vuosikymmenien aseellinen konflikti -
aiheutti lukemattomia uhreja molemmin puolin.
Uhreja ei voi perua. Konfliktin tuloksia ei voi perua.
Minusta kyseiset uhrit -
on tunnustettava. Ja vastakkainasettelun, konfliktin,
vuoksi olemme -
käytännössä lähes aina unohtaneet -
asioiden eettisen puolen.
Sen on jossain määrin syrjäyttänyt -
kummankin osapuolen väkivallan kierteen aiheuttamat kielteiset seuraukset.
Ja se väkivallan kierre -
on tehnyt meistä kaikista, sekä miehistä että naisista,
kummallakin puolella -
tunnottomia toisten kärsimyksiä ja tuskaa kohtaan.
- Kävikö teille niin? - Tietenkin.
Mutta ehkä tajusin sen jälkikäteen.
Koska silloin, kun on syvällä väkivallan kierteessä,
ei jossain määrin -
pysty ymmärtämään -
vihollisen kärsimystä. Ja puhun nyt molemmista osapuolista.
Ei ollut empatiaa toisen puolen kärsimystä kohtaan.
Kukaan ei asettunut toisen kenkiin ymmärtääkseen tämän kärsimystä.
Se tapahtui molemmin puolin.
- Iloitsitteko koskaan kenenkään kuolemasta? - Ehdottomasti en. Ikinä.
Jotkut ETAn jäsenet ovat myöntäneet juhlineensa iskuja.
- Juhlitteko koskaan ETAn iskua? - En.
Ainoa asia, jota juhlin…
En ole varma Carrero Blancosta. Ehkä, en tiedä.
Juhlin Francon kuolemaa.
Espanjan kansa,
Franco on kuollut.
Francon kuolema ei saanut ETAa luopumaan tavoitteistaan.
Itse asiassa päinvastoin, jos katsomme tilastoja.
Kahdeksankymmentä kuoli vuonna 1979. Vuonna 1980 kuoli 98.
Lähes kaksi kuolemaa viikossa. Mitä ETA yritti saavuttaa murhilla?
Käytän nyt sanojanne. Noina aikoina ETA "yritti" -
saada Espanjan hallituksen -
neuvottelemaan kanssaan ja sen kautta -
saamaan ratkaisun ongelmaan.
Eli ruumiiden piti pakottaa hallitus neuvottelemaan.
Tavoitteena oli horjuttaa hallitusta,
jotta se voisi analysoida tilanteen ja todeta,
että kuolemien välttämiseksi -
kannattaisi kuunnella, mitä niiden aiheuttajat haluavat.
"Mitä he haluavat? Puhutaan heille."
Eikö se mietityttänyt,
että järjestö, johon kuuluitte, tappoi 98 ihmistä vuodessa?
Tässä ei ole kyse mietityttämisestä.
Käytitte samaa sanaa keskustellessanne La Peinetan iskusta.
Olen aina ajatellut, että ne kuolemat olisi voitu välttää.
Olitteko Yoyesin ystävä?
En sanoisi ystävä, mutta tunsin hänet.
María Dolores González Catarain, Yoyes,
oli ensimmäinen nainen, joka nousi ETAn johtohahmoksi.
Hän katkaisi suhteensa järjestöön vuonna 1979 -
ja lähti maanpakoon Meksikoon.
Erään ystävän mukaan olitte paikalla, kun hän lähti Meksikoon. Onko se totta?
Kyllä, olin paikalla muiden kanssa. Se on totta.
Eikä siinä kaikki. Tapasin Yoyesin Meksikossa.
Milloin?
En muista tarkkaa aikaa, mutta kun Yoyes oli Meksikossa.
- Kun hän oli jo maanpaossa. - Kyllä.
- Eikä enää järjestössä. - Aivan.
Tiesitte, että Yoyes oli lähtenyt järjestöstä.
- Mutta tapasitte hänet Meksikossa. - Juuri niin.
Söimme lounasta ja päivällistä, vietimme aikaa yhdessä. Kyllä.
ETA murhasi Yoyesin syyskuun 10. päivänä vuonna 1986 -
hänen kotikaupunkinsa pääaukiolla. Yoyes oli poikansa seurassa.
Hän oli 32-vuotias.
YOYES PETTURI
YOYES VASIKKA
Miltä tuntui, kun ETA tappoi Yoyesin?
Se oli erilaista… En tiedä.
On hyvin vaikeaa ilmaista, mitä tunsin silloin. Se oli rankkaa.
Se koski minuun ja yhä tekee niin, koska, kuten sanoin,
tunsin hänet ja meillä oli jonkinlainen suhde.
Mutta silloin -
ETA, luultavasti sen johtajisto, tuli siihen tulokseen,
että toimet, joihin Yoyes oli ryhtynyt ollakseen yhteydessä -
sisäministeriöön…
Tuohon aikaan vihollisen kanssa "sopiminen" tarkoitti sitä,
että hyväksyi kuntoutus- ja hajoituskäytännön,
jonka Felipe Gonzálezin hallitus otti käyttöön.
Murhattiinko Yoyes, koska hän ylitti tuon rajan -
ja oli yhteydessä sisäministeriöön?
On selvää, että ETAsta oli tarpeen leikata syöpäkasvain,
joka tilanteesta olisi voinut syntyä.
Kun henkilö on…
Ihmisten laatu… Se oli avain.
- Olitteko mukana päätöksenteossa? - En.
Luen otteen Yoyesin päiväkirjasta.
"Minä, María Dolores González Catarain, totean ETAn uhkailleen minua,
koska he saivat tietää, että aion palata maanpaosta -
elämään perheeni kanssa Eteläisessä Euskadissa.
En hyväksy sitä,
että vallankumouksellisena esittäytyvä järjestö -
käyttää stalinistisia tai fasistisia taktiikoita -
entisiä jäseniään vastaan."
Kuten Yoyes kirjoitti, käyttikö ETA fasistisia taktiikoita hänen murhassaan?
En pidä niitä fasistisina. Ne olivat poliittisen analyysin tulosta.
Oletteko koskaan tavannut Yoyesin perheenjäseniä?
En.
Jos voisitte sanoa heille jotain, mitä sanoisitte?
Osoittaisin syvimmän myötätuntoni.
Vuonna 1988 Yoyesin sisko sanoi,
että ETA tuomitsi Yoyesin kuolemaan, koska tämä ei ajatellut heidän tapaansa.
Vaikka hänen kuolemansa koskee sisimpääni, en ole samaa mieltä.
ETA ei tappanut ihmisiä, koska he eivät jakaneet heidän aatteitaan.
Yoyes tapettiin, koska tavalla tai toisella -
hän oli osallisena sortavaan ideologiaan tai nationalistisen vasemmiston -
sortamiseen.
Oliko teistä murhalle poliittiset perusteet?
Tappaminen on väärin.
Hänen tai muiden kuolemia ei olisi tapahtunut,
jos, ETAn ottaessa vastuun murhasta,
suuren osan baskeista vaatimuksia olisi kuunneltu.
Sen sijaan seurasi vain lisää sortoa.
Saanen mainita erään asian. Puhuttaessa suuresta osasta Baskimaata.
Jos katsoo peräkkäisiä tuloksia vaaleista,
joissa Baskimaan nationalistinen vasemmisto oli ehdolla -
tunnetuimman puolueensa Herri Batasunan kautta,
he eivät saaneet enempää kuin 15 tai 16 prosenttia äänistä.
Se ei siis ollut "suuri osa".
Se oli iso osa. Sanon sen uudestaan.
Kun puhutte "baskeista",
joskus voisi olla järkevämpää käyttää ilmaisua "osa baskeista".
Kyllä, koska siinä mielessä… Tulisi puhua myös maantieteellisesti.
Poliittisten mieltymysten lisäksi tulisi puhua maantieteellisesti.
- Prosentteina on selvää… - Sitä tarkoitan.
Vaaleissa suurin osa baskeista ei koskaan tukenut ETAn aatteita.
Oliko Yoyesin murha näin ollen virhe?
Tuona aikana minä järjestön jäsenenä -
kunnioitin sen päätöstä,
joka tehtiin poliittisista syistä. Siinä se.
Osaatteko tehdä autopommin?
En.
Vain kahden vuoden aikana, vuosien 1986 ja 1987,
neljä autopommia tappoi 49 ihmistä. Kymmenen heistä oli lapsia.
- Olitteko tuolloin ETAn johtaja? - En.
Olitteko poliittisessa tai sotilaallisessa siivessä?
- En. Kuuluin kansainväliseen siipeen. - Eikö se ole osa johtajuutta?
Ei.
- Eikö edes poliittista johtajuutta? - Ei.
Kansainvälinen siipi oli täysin erillään kaikesta muusta.
Kuka oli järjestössä yläpuolellanne?
Henkilöt, jotka kuuluivat ETAn johtajistoon.
Oliko teillä moraalisia epäilyksiä siitä,
että tämä taktiikka voisi tappaa monia ihmisiä sattumanvaraisesti?
Kukaan ei tiennyt etukäteen, että ihmisiä kuolisi sattumanvaraisesti.
Kuka ei tiennyt?
Kun taktiikoita muutetaan päivästä toiseen, kukaan ei tiedä,
kuoleeko ihmisiä sattumanvaraisesti.
- Se kävi selväksi nopeasti… - Kyllä. Juuri niin.
En tiedä, oliko se ensimmäinen vai toinen autopommi,
mutta oli jo kuolemantapauksia, jotka eivät liittyneet ETAn kohteisiin.
Enkä halua luokitella uhreja, mutta ETA teki niin.
Ei, se on vastenmielistä…
Jos joku luokitteli uhreja,
sen teki valtio. Esimerkiksi…
ETAko ei tehnyt niin?
Luokitellut uhrejako? Ei ikinä.
ETA vältteli lisäuhreja mutta ei koskaan luokitellut heitä.
Muistan erään iskun…
Aznar ei ollut kai vielä pääministeri.
Joku kuoli. Olikohan hän Portugalista… Henkilö menehtyi.
Myöhemmin häntä ei mainittu, kun iskua kritisoitiin.
Hänen kerrottiin kuolleen, mutta hän ei ollut tärkeä.
Ihmisiä luokiteltiin. Aznarista tehtiin tärkein uhri.
Eli eräs henkilö kuoli iskussa Aznaria vastaan,
eikä hänestä puhuttu.
Nationalistinen vasemmisto ei luokitellut ihmisiä.
Mutta sitä toki tapahtui.
Muistatteko, mitä tapahtui 19. kesäkuuta 1987?
19. päivä…?
En. 19. kesäkuuta 1987?
En muista. Sinä vuonna… En.
Sinä vuonna tapahtui valtavasti asioita. Mutten muista kyseistä päivämäärää.
- Hipercor. - Niin tietenkin.
- Haloo? - Niin?
- Päivää. - Hyvää päivää.
Soitan ETAn puolesta.
1987 19. KESÄKUUTA
Hipercor Avinguda Meridianalla räjähtää kello 15.30.
Ihmisten kannattaisi lähteä parkkihallista.
- Kello 15.30? - Kyllä.
Kaikkien pitäisi lähteä, varsinkin parkkihallista. Ilman autoja.
Kauan eläköön Euskadi.
Yllättävää, ettette muista, mitä tuolloin tapahtui.
- En. Miksi muistaisin? - Koska se oli todella tärkeää.
Aivan, mutta en…
Muistan muita päiviä samalta vuodelta.
Tapahtui Ranskan valtion suurin joukkopidätys -
sitten Pariisin Vél d'Hivin pidätyksen vuonna 1944.
Sen minä muistan.
Oli miten oli, tapahtumia oli paljon.
Mutta kuten sanoitte, tämä on tärkeä. Se on totta. Olette oikeassa.
Johtuen päivän seurauksista ja tavasta, jolla kaikki tapahtui.
Olisin siis voinut muistaa sen.
Mitä ajattelitte, kun näitte, että ETA tappoi 21 ihmistä,
joista neljä oli lapsia,
Barcelonan työväenluokan alueella sijaitsevassa supermarketissa?
Mitäkö ajattelin?
Ajattelin, mitä järjestön virheestä seuraisi.
Oliko isku virhe?
Kyllä minusta. Mutta pidän sitä virheenä,
koska -
ETA luotti -
hallitukseen, valtioon, jonka tehtävä oli suojella kansalaisiaan.
Vaikka annettiin kaksi evakuointivaroitusta,
niin ei tehty.
Valtio myös todettiin syylliseksi poliisityön laiminlyöntiin.
Heidän tehtävänään on suojella yhteiskuntaa. Varsinkin,
jos he vastaanottavat kaksi varoitusta pommista supermarketissa,
jonka sisällä on satoja ihmisiä.
Haluan selventää asiaa hieman. Tekikö ETA virheen vai ei?
Sanoin jo, että ETA teki arviointivirheen.
Niin he saavat ansaan. Niin hallitus huijaa kansaa.
Teki mitä hyvänsä… Varmaankin aina ennen sitä hetkeä,
kun ETA varoitti pommista,
viranomaiset evakuoivat ihmiset.
"Jos tämä toimii, jatketaan samalla tavalla."
Se oli siis virhearvio.
Se oli suuri virhe, jolla oli korjaamattomat seuraukset -
ja joka vaikutti työväenluokkaan.
- Se on fakta. - Sekö oli ainoa syy?
Se, että poliisi ei evakuoinut ihmisiä.
Ihmisten tappaminen ei ollut ETAn tavoite.
Uhreja tuli, koska poliisi ei evakuoinut rakennusta.
Kun autopommi laitetaan supermarketin parkkihalliin,
se voi räjähtää ihmisten keskellä.
Juuri tuo oli se virhe. Oli vaikea -
analysoida mahdollisia seurauksia paikassa, jossa oli satoja ihmisiä.
Ja sen lisäksi ETA virheellisesti luotti valtioon,
joka ei tehnyt työtään.
Väitätte, että ETAn tarkoituksena oli aiheuttaa vain omaisuusvahinkoja.
Aivan.
Niin järjestö sanoi ottaessaan vastuun iskusta.
Hipercorin autopommissa oli sirpaleiden lisäksi -
saippuahiutaleita,
joiden ansiosta tuli levisi mahdollisimman laajalle.
Siksi osa uhreista paloi kuoliaaksi.
Kun autopommi rakennetaan tuolla tavalla,
se tehdään syystä. Ajatuksena ei ole vain omaisuuden vahingoittaminen.
Viette tämän hieman liian pitkälle. Kerron, miksi.
Terrorin harjoittaminen on maailman helpoin asia.
En usko lainkaan, että ETAn tarkoituksena oli tehdä niin.
Näimme terrorismia Lontoossa, Pariisissa ja viimeksi vuonna 2004 Madridissa.
ETAn tavoitteena,
joka on mainittu toistuvasti,
ei koskaan ollut aiheuttaa uhreja.
Tavoitteena oli aiheuttaa vahinkoa.
Jos rakennus syttyisi tuleen, isku aiheuttaisi enemmän vahinkoa.
Kun keskustelimme jihadistisesta terrorismista,
sanoitte, ettei sille ole perusteita. Kutsuitte sitä jopa "järjettömäksi",
että jokaisesta kansalaisesta voi tulla kohde.
Eikö ETA tehnyt samoin Hipercorissa?
Mutta… Ei suinkaan.
Syy siihen, mitä ETA teki… ETAn tavoite oli selvä.
Tavoitteena oli aiheuttaa omaisuusvahinkoja.
Heidän tavoitteensa ei mitenkään ollut…
Vertaus jihadistiseen terrorismiin on melko hutera.
Tekivätpä jihadistit iskun sitten Madridissa, Lontoossa tai Syyriassa,
he ottavat vastuun kaikesta, että kaikki oli tarkoituksellista.
He olisivat olleet innoissaan,
jos Madridissa olisi kuollut tuhat ihmistä enemmän.
Ei Hipercorissa eikä muulloinkaan ETAn historiassa -
järjestö pyrkinyt tappamaan ihmisiä "sattumanvaraisesti" kuten sanoitte.
- Ei ikinä. - Mutta he tekivät niin.
Sehän on selvää.
Toistan tämän taas. ETA kutsui sitä virheeksi.
- Miltä tuntui seuraavina päivinä? - Kauhealta.
Kauhealta.
Jos puhuisitte nyt yhdelle Hipercorin uhreista,
mitä sanoisitte?
Että koen valtavasti myötätuntoa häntä kohtaan.
Mutta palaisimme kysymykseen siitä, auttaisiko mikään sanomani,
oli se kuinka empaattista tahansa, tätä henkilöä. Ei auttaisi.
Se tapahtui menneisyydessä. Koskeeko häneen vähemmän, jos sanon niin?
Lisäksi hän sanoisi, etten tarkoita sitä. Ja vielä yksi asia.
Jos olisin hänen kengissään, tekisin varmaan samoin.
Joulukuun 11. päivänä 1987 -
ETA viritti autopommin kansalliskaartin kasarmiin Zaragozassa.
Yksitoista ihmistä kuoli. Heistä kuusi oli lapsia.
Tämä tapahtui kuusi kuukautta Hipercorin jälkeen.
Kutsuitte Hipercorin iskua virheeksi. Oliko Zaragozan isku sellainen?
En katsoisi asiaa siitä näkökulmasta.
Jos kävisimme läpi uutisarkistoja -
ja katsoisimme ETAn lausuntoja ja viestejä -
ajalta ennen iskua,
huomaisimme järjestön maininneen useasti,
että tiettynä päivänä, jota en muista,
tapahtuisi isku ei vain kansalliskaartia, poliisia ja sotilaita kohtaan,
mutta kohteena olisi myös kasarmi. Siitä syystä -
heitä pyydettiin poistamaan perheet kasarmilta.
Se on julkista tietoa.
Mutta kansalliskaarti ei kuunnellut -
vaan käpertyi bunkkereidensa suojiin.
ETA päätti toimia tämän mukaisesti -
tehtyään poliittisen analyysin,
jossa he "totesivat", että kasarmeista tulisi kohteita.
Isku oli ETAn päätöksen seurausta.
1987 11. JOULUKUUTA
Onko teillä moraalisia epäilyksiä kasarmin iskusta?
Minulla on epäilyksiä siitä, että uhrit olivat -
naisia ja varsinkin lapsia.
Se oli iskun -
epäonninen, peruuttamaton seuraus.
Minuun toki vaikutti syvästi,
että uhrit eivät liittyneet mitenkään siihen,
mitä kansalliskaartin kasarmi edusti.
Mutta autopommi viritettiin kasarmille yöllä,
jolloin ihmisten tiedettiin nukkuvan sisällä.
Niissä oli myös kansalliskaartilaisten perheet,
jotka asuivat heidän kanssaan. Lapset, miehet, vaimot…
ETA varmasti tiesi, mitä siitä seuraisi.
En tiedä operaation hyväksyjien ja johtajien tekemää analyysiä.
Mutta kyllä he varmaan tiesivät. Kuka tietää? Ehkä he eivät tienneet.
Miten voisi ajatella toisin, kun virittää autopommin…
Minun on mahdotonta lukea operaation johtajien ajatuksia.
En voi kertoa, mitä heidän päässään liikkui.
Mitä omassa päässänne liikkui, kun näitte iskun seuraukset?
Se oli tuskallista.
Niin ei olisi pitänyt käydä.
Sanoitte ETAn ilmoittaneen ennen iskua,
että perheenjäsenten tulisi lähteä kasarmilta -
ja että vain kansalliskaartilaisten tulisi yöpyä siellä.
Koska niin ei tapahtunut, lopputulos oli, mikä oli.
Sanoitte, että Hipercorin tapauksessa se,
ettei poliisi evakuoinut parkkihallia, tarkoitti,
ettei ETAlla ollut vaihtoehtoja. Eikö se ole kyynistä?
Otatte asiat pois kontekstistaan -
ja muotoilette faktoja siten, että ne tukevat väitettänne.
Mielestäni Hipercorissa tapahtui selvästi virhe. Kyllä.
Olen samaa mieltä seurauksista. Ne olivat kauheat, eikä niitä voi korjata.
Vastauksena kysymykseenne Zaragozan kasarmista -
otin iskun silloisen kontekstin huomioon.
Ja seuraukset olivat vakavia, peruuttamattomia ja tuskallisia.
Joten en ole lainkaan kyyninen.
Minuun vaikutti syvästi se, että uhrit olivat lapsia.
- Entä jos he olisivat olleet kaartilaisia? - Kansalliskaartilaiset tunsivat työnsä.
Eikö heidän mottonsa ollut: "Anna kaikki kotimaan puolesta"?
Jos asui sillä kasarmilla tai millä tahansa kasarmilla,
varsinkin lähellä Baskimaata… Niissä asuneet ihmiset -
muodostivat eräänlaisen Baskimaata sortaneen erikoisjoukon.
He tiesivät, mitä odottaa. Se oli heidän työnsä.
Sanoitte, tai minä sanoin teille, että koska tahansa, kun ETAn jäsenet -
kokivat kaikenlaista tai heitä sorrettiin -
tai tapettiin yhteenotoissa,
heitä ei todellakaan pidetty uhreina.
He olivat vapaaehtoisesti mukana. Samoin tekivät kansalliskaartilaiset.
Tai eivät he olleet vapaaehtoisia. He valitsivat kyseisen uran.
Aiemmin sanoitte uhrien luokittelun olevan vastenmielistä.
- Ettekö tee juuri niin? - En suinkaan.
- Eli se ei olekaan niin vastenmielistä? - En tee niin.
En suinkaan luokittele uhreja.
Sanotte, että jos osa uhreista on kansalliskaartilaisia -
tai Espanjan viranomaisia…
He olivat tuolloin ETAn kohteita.
Se, että he olivat kohteita, on täysin eri asia.
En lainkaan luokittele uhreja.
Kylläpäs. Sanoitte, että teihin koski, kun uhrit olivat lapsia.
Mutta kaarti puolusti kotimaataan, joten heidän kuolemallaan ei ole väliä.
Kyllä, mutta en luokittele uhreja. Minusta…
Se on luokittelua, hra Urrutikoetxea.
Olen asiasta eri mieltä.
Kuten tiedätte, Espanjan tuomioistuimet haluavat syyttää teitä iskusta.
Itse asiassa Ranskan tuomioistuimet suostuisivat luovutukseen.
Teitä syytetään siitä,
että olitte tuolloin ETAn johtaja. Siten olisitte määränneet iskun.
Määräsittekö Zaragozan iskun?
Ehdottomasti en. En myöskään ollut ETAn johtajistossa.
Kansalliskaartin raporttien mukaan olitte tuolloin ETAn poliittinen johtaja.
Myös toverinne, kuten Elena Beloki, antoivat asiasta lausuntonsa.
Hän nimesi teidät valaehtoisessa lausunnossa -
ETAn johtajiston jäseneksi vuonna 1987. Nämä tekijät saivat kansalliskaartin…
Hän ei sanonut niin kirjaimellisesti.
- Mitä sitten? - Että se oli mahdollista.
Lausunto ei vahvistanut sitä.
Tilanne oli sama kaikkien minua syyttäneiden kanssa,
olipa se sitten Soares Gamboa tai kuka tahansa muu.
He sanoivat samoin. Siitä ei ole minkäänlaisia todisteita.
1991 29. TOUKOKUUTA
Vuonna 1991 ETA teki iskun toiseen kansalliskaartin kasarmiin.
Tällä kertaa Vicissä.
Kymmenen ihmistä kuoli, ja puolet heistä oli lapsia.
Hyökkäyksen tekijät, terroristit, työnsivät autopommin -
alamäkeen kohti Vicin kasarmia.
Mäen alla näkyi lapsia leikkimässä pihalla.
Siitä huolimatta he päättivät lähettää auton.
En tiedä tarkalleen… Jos sanotte, että niin tapahtui…
- Niin silminnäkijät sanoivat. - Kyllä, mutten tiedä…
Jos niin sanotte, niin tapahtui.
Mitä mieltä olette siitä?
Jos kyseinen henkilö lähetti auton, vaikka näki paikalla lapsia,
iskua suunnitelleet henkilöt tai sen tekijät -
tekivät minusta virheellisen päätöksen.
Kysyn, koska Zaragozan iskun suhteen sanoitte,
että vaikka autopommi viritettiin yöllä,
sen seurauksia ei pystynyt arvioimaan.
En ollut samaa mieltä kanssanne.
Tässä tapauksessa iskun seuraukset olivat näkyvillä.
Käsittelin jo asian.
Tiedustelupalvelu pidätti José Antonio Urrutikoetxean, Josu Terneran,
kun tämä matkusti moottoripyörällään. Josu Terneraa pidetään ETAn johtajana.
Hän oli mukana amiraali Carrero Blancon iskussa -
ja vältteli Ranskan poliisia Saint-Pée-sur-Nivellessä.
Vuoden 1989 pidätyksen jälkeen vietitte 11 vuotta vankilassa.
Ensin istuitte tuomion Ranskassa. Mistä saitte tuomion?
Minut pidätettiin vuonna 1989 Bayonnessa.
Minua syytettiin salaliitosta -
ja terrorismista. Jotain sellaista se oli.
Se ei ehkä ole kirjaimellinen käännös, mutta siitä minua syytettiin.
Ranskan viranomaiset luovuttivat Josu Terneran, ETAn johtohahmon,
Espanjan viranomaisille rajanylityspaikalla La Junqueran lähellä.
Häntä epäillään ETAn kansainvälisen siiven johtajuudesta -
sekä osallisuudesta baskilaisten yritysomistajien kiristämiseen.
Vietettyänne seitsemän vuotta vankilassa Ranskassa -
teidät luovutettiin vuonna 1996 Espanjaan,
jossa teidät lähetettiin Alcalá Mecon vankilaan.
Vietitte siellä neljä vuotta turvasäilössä,
kun muita rikoksianne tutkittiin.
Samana vuonna, vuonna 1996, ETA kidnappasi -
vanginvartija Ortega Laran.
Haluaisin tietää, millaisia vartijat olivat,
kun saavuitte Alcalá Mecoon, kun Ortega Laraa pidettiin yhä vankina.
Yleisesti ottaen hyvin kylmiä…
Pahoitteluni. Halveksivia. Saanen kuitenkin selventää,
että heillä oli sama asenne Ortega Laran löydyttyä.
Asenne vain oli sellainen.
- He pitivät meitä vihollisina. - ETA näki heidät samalla tavalla.
- Siten ETA näki vanginvartijat. - Kyllä, tuolloin.
Ortega Laran kidnappaus oli todiste siitä.
Häntä pidettiin vankina 532 päivää epäinhimillisissä oloissa.
1997 1. HEINÄKUUTA
Mitä ajattelitte nähdessänne ikonisen kuvan, jossa Ortega Lara -
vangitsemisen jälkeen näytti…
Että se oli varmasti vaikeaa hänelle.
Jos on koskaan ollut eristyssellissä kuten toverini, sekä miehet että naiset,
20 vuotta tai enemmän, emme puhu vain 539 päivästä,
voi kuvitella, kuinka vaikeaa on olla lukittuna sellaiseen paikkaan.
Olisiko Lara kuollut, jos häntä ei olisi löydetty?
En tiedä.
Kun miettii ETAn vaatimuksia vangittujen jäsenten siirrosta Baskimaan vankiloihin…
En tiedä. Vaatimuksia tehtiin. Oli eräitä faktoja…
Uskon, että kenties ETA…
Kuten sanoitte, heidän tavoitteensa oli vaihtaa hänet vankeihin.
Ehkä ETA olisi odottanut sitä hetkeä tai askelia siihen suuntaan -
ja sitten vapauttanut hänet.
Siksi ajattelemme,
että poliisi sekä monet poliitikot -
tukevat sortoa. Haluaisimme antaa heille neuvon.
Sorrosta ei kannata humaltua,
koska sitä seuraa väistämätön krapula.
Vain pari päivää Ortega Laran vapautumisen -
ja Herri Batasunan edustajan puheen jälkeen -
ETA kidnappasi Ermuan kaupunginvaltuutetun,
Miguel Ángel Blancon. Oliko tämä se mainittu krapula?
Se on teidän tulkintanne.
Entä teidän?
Tuostako? En usko. En tiedä.
En voi lukea kidnappauksesta päättäneiden ajatuksia.
Siinä ei olisi ollut järkeä.
- Oliko se ETAn kosto? - En usko.
Näkemäni perusteella -
olen aina ajatellut,
että kostonhimo on asenne,
joka ei auta meitä lainkaan eteenpäin -
Euskal Herrian jälleenrakennuksessa. Millään tavalla.
Sitä paitsi viha ja kosto sokaisevat,
eivätkä salli asioiden oikeaa analysointia.
Mitä ajattelitte, kun kuulitte Miguel Ángel Blancon kidnappauksesta?
Ajattelin…
En oikein ymmärtänyt sitä. Se on totuus.
En ymmärtänyt, mikä operaation tavoitteena oli.
Siinä kaikki. En ymmärtänyt sitä. En tiennyt siitä.
1997 11. HEINÄKUUTA
ETA KIDNAPPASI KAUPUNGINVALTUUTETUN JA UHKAA TAPPAA HÄNET HUOMENNA KELLO 16.00
ETA antoi hallitukselle 48 tuntia aikaa siirtää vangit Euskadiin.
Muuten he sanoivat teloittavansa Miguel Ángel Blancon.
Olitte tuolloin vangittu ETAn jäsen. Mitä ajattelitte kiristyksestä?
Toistan aiemmin sanomani. Koska minulla oli silloin -
hyvin rajallisesti tietoa, ajattelin…
En tiedä. Siinä ei ollut järkeä. En nähnyt siihen perusteita.
Ilmaisitteko niiden 48 tunnin aikana olevanne eri mieltä ETAn teosta?
Miksi olisin tehnyt sen julkisesti?
Eriävä mielipiteeni, kritiikkini tai näkökantani…
Ilmaisin kaiken heille, joiden se tuli kuulla.
- Teittekö niin mahdollisuuden saadessanne? - Tietenkin.
1997 12. HEINÄKUUTA
Noiden parin päivän aikana sadattuhannet ihmiset -
sekä muualla Espanjassa että Baskimaassa -
osoittivat mieltään ja vaativat ETAlta Miguel Ángel Blancon vapauttamista.
Miksei ETA kuunnellut?
Mielestäni ETA jätti huomiotta sen, mitä ihmiset sanoivat,
mitä osa ihmisistä sanoi.
Jonkun jättää huomiotta, jos häntä ei kuule tai halua kuulla.
Määräaika saapui. Saman viikon lauantai kello 16.00.
ETA toteutti uhkauksensa ja murhasi Miguel Ángel Blancon.
Saimme vahvistuksen…
1997 13. HEINÄKUUTA
…että Miguel Ángel on murhattu.
Murhaajat!
He eivät ole baskeja! He ovat murhaajia!
ETA, ammu minua päähän!
Näitte baskijoukon huutavan muun muassa: "He eivät ole baskeja. He ovat murhaajia."
"ETA, ammu minua päähän." Mitä ajattelitte siitä?
Ajattelin, että oli ilmiselvää,
että osa Baskimaan miehistä ja naisista oli asiasta eri mieltä -
ja vastusti tekoa. Niin ajattelin.
Jopa he, jotka olivat olleet samaa mieltä aatteen kanssa…
En tiedä sellaisesta.
Ehkä monet, jotka eivät aiemmin olleet osoittaneet mieltään -
ilmaisivat nyt erimielisyytensä. Se on selvää.
Tunsitteko Francisco Javier García Gaztelun eli Txapoten?
- Hän murhasi Miguel Ángel Blancon. - En.
Jos olisitte puhunut hänelle, mitä olisitte sanonut -
kidnappaamisen 48 tunnin aikana?
Olisin sanonut, että pidin sitä operaationa,
jota ei olisi pitänyt tapahtua. Piste.
Miksi ajattelette niin?
Koska minusta se oli -
poliittinen ja inhimillinen virhe, jolla oli peruuttamattomia seurauksia.
Se ei millään tavalla auttanut polulla,
joka minun näkökulmastani, sekä varmasti tuolloin ETAnkin,
oli johtamassa kohti konfliktin neuvotteluratkaisua.
Harkitsitteko tuolloin ETAsta lähtemistä?
Miksi? Koska olin eri mieltä…?
En.
Tänään Baskimaa näki jotain ennennäkemätöntä -
mutta täysin laillista.
Josu Ternera, ETAn entinen johtaja,
saapui parlamenttiin ilmoittautumaan sen jäseneksi.
Josu Ternera, yksi ETAn isoista kihoista,
palasi vankilaan muutaman tunnin vapauden jälkeen.
Ollessanne vankilassa vuonna 1998 teidät valittiin Baskimaan parlamenttiin -
Euskal Herritarrokin jäsenenä. Se oli Batasuna-puolueen edustaja.
Ette voinut osallistua parlamentin istuntoihin -
ennen kuin vapauduitte vuonna 2000.
Josu Ternera vapautettiin tänään vankilasta.
Korkein oikeus päätti, että hänet oli jo tuomittu Ranskassa -
kymmenen vuoden vankeuteen samasta rikoksesta.
Nyt kun olen vapaa, aion osallistua -
yhä jatkuvaan Euskal Herrian rakentamisprojektiin.
Oli ällistyttävää nähdä teidät Baskimaan parlamentissa.
Miltä teistä tuntui, kun otitte paikkanne Baskimaan kansanedustajana?
En tuntenut mitään erityistä.
Ihmiset vaalipiirissäni -
valitsivat minut kyseiseen virkaan. Velvollisuuteni oli tehdä työni -
ja edustaa kansaa, joka oli minut valinnut.
Se oli tehtäväni. Velvollisuuteni.
…tietoa…
Vuonna 2000, jolloin teidät valittiin,
ETA kaksinkertaisti uhriensa määrän ja tappoi 23 ihmistä.
EI ETAA - JO RIITTTÄÄ
ETA ei ollut aiheuttanut niin paljon kuolemia kahdeksaan vuoteen.
Eikä se enää koskaan tappaisi niin montaa näin lyhyessä ajassa.
Huutakaa, koska niin kauan kuin huudatte, ette tapa!
Kuolleiden joukossa oli valittuja virkamiehiä, toimittajia -
sekä liikemiehiä, jotka kieltäytyivät maksamasta ETAlle -
niin kutsuttua vallankumousveroa.
Eikö mafia tapa ihmisiä, jotka eivät maksa?
Se ei ole asian ydin. Kyseiset kuolemat olivat vältettävissä.
Kyseiset henkilöt olivat mukana järjestelmässä.
Kuten sanoitte, he tiesivät seuraukset.
Ja he sanoivat niin julkisesti silmääkään räpäyttämättä.
Sanon sen uudestaan. Se oli surullista,
mutta kuolemat olivat konfliktin seurauksia.
Kannatitteko vallankumousveroa?
Vallankumousvero oli tarpeellinen -
nationalistisen taistelun tukemiseksi.
Vuonna 2000 tapahtuneiden 23 murhan jälkeen -
Baskimaassa pidettiin vaalit. Tämä oli vuonna 2001.
Olitte jälleen ehdolla Euskal Herritarrokin edustajaksi.
Puolue menetti seitsemän 14 paikastaan parlamentissa -
ja uskoakseni menetti lähes yhdeksän prosenttia äänistään.
Yksi kysymys.
Liittyikö päätös väkivallan lopettamisesta etiikkaan,
vai oliko se strateginen päätös?
Se oli molempia.
Ensinnäkin olin jo aiemmin huomannut,
että olimme keskellä sorron kierrettä ja että eettisyys oli unohdettu.
Se johti tiettyihin lopputuloksiin. Kumpikaan osapuoli -
ei osoittanut ymmärrystä tai empatiaa. Se oli vastavuoroista.
Se oli yksi tekijä. Toinen tekijä oli,
että päättääksemme konfliktin…
On mahdotonta tavoitella konfliktin päättymistä,
jos strategiana on väkivaltainen yhteenotto.
Se olisi täysin ristiriitaista. Toisaalta se siis johtui eettisyydestä,
koska konfliktin aikana ei toimittu eettisesti.
Toisaalta oli tarpeen muuttaa strategiaa.
Vuonna 2002 korkein oikeus kutsui teidät todistajaksi -
tutkiessaan vuoden 1987 iskua kansalliskaartin kasarmille Zaragozassa.
Ette saapunut oikeuteen. Pakenitte Espanjasta ja palasitte piiloon.
Sieltä käsin osallistuitte neuvotteluihin ETAn ja Espanjan hallituksen välillä.
Ne alkoivat kesäkuussa 2005.
Tapasitte Euskadin sosialistisen puolueen puheenjohtajan, Jesús Eguiguren,
ensimmäisen kerran. Onko totta, että sanoitte hänelle ensimmäisenä:
"Tulin lopettamaan väkivallan"?
Se oli yksi asioista, jotka sanoin hänelle.
"Tehdään yhdessä kaikkemme päättääksemme tämän väkivallan ajan."
Meidän oli löydettävä keino päättää konflikti.
Emme voineet jättää sitä tuleville sukupolville.
"Meidän on tehtävä kaikkemme sen päättämiseksi."
Te ja Jesús Eguiguren tapasitte uudelleen -
Oslossa marraskuussa vuonna 2005.
Oslosta lähtiessänne lupasitte, että koittaisi tulitauko -
ja että ETA antaisi asiasta julkisen lausunnon.
Syyskuussa 2006 tapasitte uudelleen Sveitsissä.
Tällä kertaa paikalla oli Jesús Eguiguren,
te ja eräs toinen ETAn edustaja, Xabier López Peña eli Thierry.
Oliko Thierry tuolloin ETAn johtaja?
ETAlla ei koskaan ollut…
ETAssa oli kollektiivisia ryhmiä. Sillä ei ollut yksittäisiä johtajia.
- Eikö ollut yksittäistä johtajaa? - Ei siinä mielessä.
Oliko Thierry ETAn kollektiivisen johdon jäsen?
Toki. Siksi hän tuli neuvotteluihin. Minulla ei ole syytä uskoa,
etteikö hän olisi osallistunut tapaamiseen ETAn johdon edustajana.
Miksi Thierry tuli Montreux'n neuvotteluihin?
ETAn johtajistoa ei silloin kiinnostanut -
neuvottelu. Heitä kiinnosti tilanteen jatkaminen,
poliittisen, sotilaallisen ja aseellisen konfliktin jatkaminen.
He eivät olleet tyytyväisiä neuvotteluihin.
Olin eri mieltä. Kun huomasin,
että ETAn johtajisto oli eri mieltä kanssani -
ja halusi ottaa toisen suunnan, minulla oli kaksi vaihtoehtoa.
Voisin joko jäädä jäseneksi, jolloin minun tulisi noudattaa käskyjä,
tai minun tulisi lähteä.
Ja niin minä tein.
- Katkaisitte täysin siteet. - Täysin.
- Ette puhunut enää Eguigurenille… - Kenellekään.
Menin paikkaan, joka oli minulle ennestään tuttu.
- Pyreneiden vuoristoonko? - Kyllä. Ariègen departementtiin.
Vuosien 2007 ja 2011 välillä ETAssa syntyi sisäinen keskustelu -
järjestön tulevaisuudesta ja jatkosta.
Vaikka ette ollut enää ETAn jäsen,
osallistuitteko tähän sisäiseen keskusteluun?
En lainkaan.
Jatkan ETAsta ja sitä ympäröivästä tilanteesta.
Kahden viimeisen vuosikymmenen aikana Espanjan poliisi ja oikeusistuimet -
painostivat ETAa valtavasti.
ETAn johdon erilaisia keskittymiä purettiin yksi toisensa jälkeen.
Kauan eläköön ETA! Kauan eläköön vapaa Euskal Herria!
Mikä vaikutus poliisin painostuksella oli siihen,
että ETA luopui pysyvästi aseista?
Se on osa mielenhallintaa. Siksi sitä kutsutaan.
He halusivat antaa kuvan järjestöstä, joka oli hajoamassa.
Se on psykologisen sodankäynnin perusta.
On vakuutettava kansalaiset siitä, että vihollinen on voitettu.
Oliko ETA psykologisen sodankäynnin lisäksi huolissaan -
ympäristön ja organisaation sisäisen tilanteen muodostamasta paineesta?
En usko. Kyse oli käytännöllisyydestä.
Kun kaksi eri valtiota hyökkää päälle tulivoimillaan,
etenkin nykyään, se on rankkaa kaikille järjestöille.
Varsinkin ETAlle, joka toimi Euroopassa.
Ranskan ja Espanjan hallitukset hengittivät sen niskaan.
On myös totta, että järjestö aina kuunteli -
kansan mielipidettä.
Tuona aikana kansa viestitti järjestölle asioita,
jotka eivät sopineet linjaukseen -
poliittisesta ja sotilaallisesta yhteenotosta.
ETA on päättänyt pysyvästi riisuutua aseista.
ETA pyytää Espanjan ja Ranskan hallituksia avaamaan suoran neuvottelulinjan -
konfliktin seurauksien ja aseellisen yhteenoton päättämiseksi.
ETA on ilmoittanut riisuutuvansa pysyvästi aseista.
Selvin askel kohti rauhaa, jonka terroristijärjestö on koskaan tehnyt.
Tänään meidän pitäisi juhlia demokratian voittoa.
Mitä mieltä olette pysyvästä aseista riisuutumisesta?
Oliko se teistä voitto vai tappio?
- Ei kumpaakaan. - Mitä sitten?
Minusta se oli tarpeellinen askel -
Euskal Herrian tilanteen takia.
Annettiinko viesti liian myöhään?
Ei itse viestiä. Päätös tehtiin liian myöhään.
Päätös aseellisen väkivallan -
lopullisesta päättämisestä.
Milloin aika olisi ollut oikea?
Ajattelin niin vuonna 2005.
Saavumme toukokuuhun 2018.
- Luitte viestin, joka jäi ETAn viimeiseksi. - Kyllä.
"ETA,
Baskimaan sosialistinen vallankumouksellinen vapautusjärjestö,
ilmoittaa täten baskeille, että se on tullut tiensä loppuun.
Tämän päätöksen seurauksena -
ETA on purkanut kaikki rakenteensa.
ETA syntyi kansasta ja sulautuu nyt takaisin siihen.
Kauan eläköön vapaa Euskal Herria."
- Ette ollut enää ETAssa. - En.
Miksi luitte ETAn viimeisen tiedonannon?
Luin sen,
koska olin ollut pitkään -
ETAn ja nationalistisen vasemmistopuolueen jäsen.
Piti siitä tai ei, koska luin lausunnon… Miten se sanotaan?
- Ilman naamiota. - Se johti oikeudellisiin toimenpiteisiin.
- Tietenkin. - Miksi?
Luin tiedonannon organisaatiolta, jota pidettiin terroristijärjestönä.
Kuka teoriassa tekisi niin?
Terroristijärjestön jäsen. En kuitenkaan ollut sellainen.
- Outo tapaus. - Todella outo. Mutta totta se on.
Nyt on vuosi 2022, ja täytätte 72 vuotta.
Olisitte voinut kuolla usein vuosikymmenten aikana.
- Pelkäättekö kuolemaa? - En lainkaan. Sellaista elämä on.
Uskotteko kuolinhetken saapuessa -
miettivänne menneitä ja katuvanne tekojanne?
Katuvaniko?
Kuten jokainen ihminen, saattaisin ehkä katua muutamia asioita.
Esimerkiksi katuisin sitä,
etten tehnyt huomattavasti enempää,
pysäyttääkseni -
sitä mieletöntä väkivallan kierrettä paljon aikaisemmin.
Katuisin sitä, koska -
olisin ehkä voinut tehdä enemmän, jotta se olisi päättynyt aiemmin.
Kerroitte aiemmin jotain, mitä emme aiemmin tienneet.
Paljastitte paljon, mutta erästä asiaa emme tienneet.
Olitte osallisena vuoden 1976 Galdakaon pormestarin salamurhassa.
Emme tienneet sitä, eikä teitä syytetty tapauksesta.
Tunnetteko yhä olevanne vastuussa murhasta?
Tietenkin.
Kyllä. Tein, mitä minulta pyydettiin silloisena ETAn jäsenenä.
Eli otatte henkilökohtaisesti vastuun -
sekä solunne aiheuttamista kuolemista että…
Ei, otan vastuun omista teoistani. Tehdäänpä se selväksi. Omista teoistani.
Otan vastuun siitä, mitä tein organisaation jäsenenä.
Älkää laittako sanoja suuhuni.
Haluaisin mainita pormestarin nimen. Se oli Víctor Legorburu.
Hänen henkivartijansa -
oli paikallinen poliisi Francisco Ruiz Sánchez.
Konekiväärin tuli osui hänen jalkoihinsa.
Francisco Ruiz Sánchez kirjoitti kirjan kokemuksesta,
joka oli hänelle traumaattinen.
Hänelle oli myös traumaattista nähdä, kuinka naapurit karttoivat häntä.
Ihmiset vaihtoivat kadun puolta vältellääkseen häntä kaupungilla.
Hän sanoi tunteneensa kuin ihmiset olisivat olleet vihaisia,
että hän selviytyi iskusta.
Jos pormestarin perhe katsoo tätä, mitä sanoisitte heille?
Sen, mitä sanoin aiemmin. Osoittaisin syvimmän myötätuntoni.
Entä hra Francisco Ruiz Sánchezille?
- Miehelle, joka haavoittui. - Sanoisin samoin.
Kerron teille jotain.
Kukaan ei pidä tappamisesta. Ei kukaan.
Uhri tai tämän perhe ei tietenkään pidä siitä.
Mutta ei myöskään sen tekijä. Se on ja tulee aina olemaan -
taakka kyseisen miehen tai naisen harteilla.
Hän kantaa sitä loppuelämänsä.
Kannatteko sitä?
Tietenkin. Sanon sen kolmannen kerran.
Otan vastuun omista teoistani.
Siksi kannan kyseistä taakkaa.
Millainen taakka on?
Se sisältää -
useita asioita, joita elämässään on tehnyt.
Onko se painava?
Todella.
Hra Urrutikoetxea, oliko kaikki sen arvoista?
Kuulkaas,
jos kysytte, onko elämälläni ollut merkitys,
koska aihe liittyy kysymykseenne,
sanoisin, että 50 vuoden ajan -
olin mukana baskien taistelussa.
Tapahtui monia voittoja ja virheitä.
Kenen tahansa olisi sääli sanoa,
ettei elämä merkinnyt mitään 50 vuoden taistelun jälkeen.
Kutsuisin sitä tragediaksi.
Olin mukana taistelussa -
ja olin uskollinen aatteilleni alusta pitäen.
Ja aivan loppuun asti yritin elää elämäni jäsenenä -
parhaani mukaan. Piste.
Tätä en osannut odottaa.
Jordi.
Kävi niin,
että opin jotain uutta.
Enpä olisi uskonut, että Josu Ternera oli mukana murhassa.
Sitä en olisi uskonut.
Siksi kannattaa mainita, että on 330 tapausta,
joiden tekijöitä ei tiedetä.
Haluaisimme tietää, ketkä ne tekivät.
Vaikka olinkin iloisesti yllättynyt haastattelusta, jonka teit tämän…
Aioin sanoa "murhaajan kanssa".
Haluaisimme,
että muut todistavat tapahtumista oikeudessa.
Siten voisimme elää rauhassa ja viimein unohtaa tämän kaiken.
Josu Urrutikoetxea -
sanoi osoittavansa "syvintä myötätuntoa" iskustanne.
En usko sitä.
En usko. Hän olisi voinut sanoa…
Hän olisi voinut sanoa katuvansa tekojaan.
Toki, hän kantaa taakkaansa.
Mutta hän luuli taistelleensa jonkin asian puolesta,
puolustavansa Baskimaata,
jotta se voisi itsenäistyä ja muodostaa oman valtionsa.
Mutta hän ei kadu tekojaan.
Jos Josu Urrutikoetxea olisi täällä, mitä sanoisitte hänelle?
Käskisin hänen pyytää anteeksi.
Jos hän pyytää minulta anteeksi ja tunnustaa kaikki tekemänsä rikokset…
Olen rauhan mies. Tahdon vain rauhaa,
jotta voimme unohtaa vihan ja kauhun, jota koimme 60 vuoden ajan.
En tiedä,
löisimmekö kättä päälle ja jättäisimmekö koko asian taaksemme.
Mutta se päivä tuskin koskaan koittaa.
Toimittuaan lähes 60 vuoden ajan ETA hajosi vuonna 2018.
Järjestö ei koskaan saavuttanut tavoitteita,
joiden vuoksi se perustettiin.
Vuonna 2021 Baskimaan nationalistinen vasemmisto myönsi,
ettei ETAn uhrien kärsimystä "olisi koskaan pitänyt tapahtua."
Tämän dokumentin valmistuessa syyskuussa vuonna 2023
166 ETAn jäsentä on yhä vangittuna Ranskassa ja Espanjassa.
Vuonna 2011 ETA ilmoitti luopuvansa pysyvästi aseista,
eikä järjestö ole suorittanut enempää terroritekoja.
ETA on ainoa terroristijärjestö Euroopassa, joka on tehnyt niin.
Francisco Ruiz on eläkkeellä ja asuu Ciudad Realissa Espanjassa.
Josu Urrutikoetxea elää ehdonalaisessa vapaudessa Etelä-Ranskassa
ja odottaa luovutusta Espanjaan.
Tekstitys: Vesa Puosi