Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Od 1968. do 2010.,
teroristička organizacija ETA usmrtila je 852 ljudi i ozlijedila 2661.
Izvor: MUP Španjolske
ETA je osnovana 1959., tijekom diktature Francisca Franca
u svrhu borbe za neovisnost Baskije.
Nakon Francove smrti 1975., ETA se više okrenula nasilju.
Organizacija je počinila više od 90 % ubojstava
nakon prelaska na demokraciju.
Španjolska država, kao i desničarske i parapolicijske grupe
vodili su rat protiv ETA-e u kojem je ubijeno 73 ljudi.
Izvor: Vlada Baskije
Francisco Ruiz i Josu Urrutikoetxea ne poznaju se
te su se sreli samo jednom.
Ovo je dio njihove priče.
Doselio sam se u Euskadi
jer sam bio ono što su zvali djetetom poslijeratnog razdoblja.
Doselio sam onamo s tri godine.
Sa 17 sam završio školu za vodoinstalatera.
Živio sam ondje do svoje 28. ili 29. godine,
kad sam se preselio u Ciudad Real.
Dugo sam ondje živio.
Ondje sam se oženio.
Ondje su mi rođene četiri kćeri.
Iskreno,
oduvijek sam volio Euskadi.
I, dakle,
lijepa me sjećanja vežu uz tu regiju.
Kad sam izašao iz vojske,
otvorile su se tri policijske pozicije
ondje gdje sam živio, u Galdakau. Provodili su prijemni ispit.
Nije da sam htio biti policajac ili…
Nije mi to dotad palo na pamet.
Ali istina je da sam razmišljao kako treba staviti kruh na stol
jer sam tada imao četiri kćeri i trebao nam je novac.
Francisco, što se dogodilo devetog veljače 1976. godine?
Tog dana '76. godine,
bio sam na dužnosti. Došao sam na posao u šest.
Osim obavljanja redovitih dužnosti lokalnih policajaca,
štitili smo gradonačelnika.
Uvijek je izlazio iz kuće u osam sati.
Bio sam s njim taj dan.
Bio sam stariji pa je bio moj red
čekati gradonačelnika pred njegovim vratima.
Tada bi on otišao do svog auta,
udaljenog oko 500 metara.
Naravno, odlazio je svaki dan u isto vrijeme
i uvijek smo hodali istom stranom ulice.
Bili smo oko 20 metara od njegovih vrata
kad smo naletjeli na ćeliju ETA-e.
Napali su nas pištoljima i strojnicama
te su počeli pucati na nas.
Mislim da je gradonačelnik upucan pet ili šest puta.
Umro je na mjestu.
Upucali su me više puta u prsa
i u trbuh.
No uspio sam brzo reagirati i skočio sam između dva auta.
To mi je spasilo život.
Kad su teroristi počeli bježati,
ponovno su pucali na mene strojnicom.
Pogodili su me još šest puta ispod struka.
Ali…
To me nije ubilo. U tom me trenutku nije ubilo.
Nisam izgubio svijest.
S obzirom na to da sam tada bio katolik…
Nisam išao u crkvu, ali bio sam katolik. Molio sam se Djevici Mariji…
Molio sam je da ostanem živ…
…da mogu odgajati svoje kćeri.
Tad sam izgubio svijest. Kasnije su mi rekli…
Bilo je strašno
jer nas nitko nije došao spasiti dok smo bili ondje.
A bili smo u glavnoj ulici u gradu.
Bilo je osam sati, kad su svi išli na posao.
Poslije su nazvali moju ženu i ona…
Zaključila je najgore.
Ostala je bez riječi.
Kad su joj rekli, ostala je bez riječi.
Policijski auto došao je po nju
i odveli su je u bolnicu.
Već sam bio u operacijskoj sali.
Prvo što su joj rekli jest da nemam velike šanse
zbog svih rana od metaka.
Ali mislim da je moja molitva uslišana.
Ona mi je pomogla.
Ondje smo proveli sljedećih pet mjeseci, Jordi.
Pet mjeseci.
Pet mjeseci u bolnici.
Kad su me otpustili,
otišao sam, ali bio sam u kolicima.
Kad sam prvi put izašao u grad, primijetio sam
kako su me ljudi izopćili, Jordi.
Držali su se daleko.
Ljudi koji su me poznavali prešli bi na drugu stranu ulice.
U to su se vrijeme ljudi već bojali i bili prestrašeni u Baskiji.
Abertzales, nacionalisti, bojali su se razgovarati sa žrtvama terorizma.
To me zaista boljelo.
Boljelo me koliko i napad.
Kad sam vidio da me odbilo društvo koje sam poznavao
od svoje treće ili šeste godine, kad sam se preselio u Galdakao…
Živio sam u tom gradu. Svi su me poznavali.
Bio sam izopćen jer sam bio žrtva…
To mi je bilo jako teško.
Kad bi moja supruga išla u supermarket ili mesnicu,
mesar nije uopće imao obzira.
Čak i kad bi mesnica bila puna, rekao bi,
„Trebali su ubiti tog fašista odavno.
I jebeš tog lokalnog policajca što ga štiti.”
Moja bi se žena vraćala kući
sa suzama u očima.
Morala sam donijeti odluku. Razgovarao sam s obitelji
i odlučili smo napustiti Baskiju.
Kao… Ne znam.
Kao gubavci.
Morali smo otići.
Jeste li ikad mrzili
ljude koji su napali vas i gradonačelnika?
Jesam li ikad osjećao mržnju prema njima? Naravno.
Tada sam jednako osjećao mržnju i strah.
Napad nikad nije bio razriješen.
Bilo je nemoguće identificirati neke od terorista koji su vas napali,
a drugi su dobili pomilovanje 1977. godine.
Snimili smo dokumentarni film
temeljen na razgovoru
s Josuom Urrutikoetxeom, povijesno članom ETA-e.
Ne znam znate li…
Da, Josu Ternera.
Iznenadilo nas je
kad nam je dao nove informacije o danu napada na vas.
I…
U najmanju ruku, trebate znati da se to dogodilo.
Ovo je prvi put da sam čuo nešto o tome od terorista ETA-e.
Možda biste htjeli vidjeti snimku. Ako ne želite…
Naravno, želim.
Prošlo je mnogo vremena
i volio bih saznati nešto novo o danu kad sam napadnut.
Rado ću vam pokazati.
U redu.
Znam da ne volite da vas zovu Ternera.
Ali razgovarao sam s ljudima koji vas poznaju
bivšim drugovima, članovima ETA-e. Tako vas zovu.
Koja je priča iza imena?
Posjećivali smo razne barove u Saint-Jean-de-Luzu.
U jednom od njih netko, koga nećemo imenovati, rekao je,
„Ponašaš se kao ternera, tele.”
Što se onda dogodilo?
Nedugo zatim,
jednog od ljudi koji su bili ondje uhitili su
policajci u Južnoj Baskiji.
Tu su osobu mučili i rekao je policiji,
„Da, tog dana u baru,
bio sam s ovim, s onim i još nekim.
Ondje je bio i neki tip kojeg zovu Ternera.” To je to.
„Ovaj tip?” Pokazali su fotografiju. „Da, on.”
Od tog trenutka,
u međunarodnim tjeralicama pojavio se taj nadimak.
- Josu Ternera. - Da.
- Josu Ternera… - Josu Ternera…
Admiral Carrero Blanco, premijer Španjolske, ubijen je.
Napali su ga teroristi.
REKONSTRUKCIJA ETA-INE VOJSKE URRUTIKOETXEA JE DRUGI
„JOSU TERNERA” JE SADA VOĐA, UPRAVLJA VOJSKOM
NAJMOĆNIJI VOĐA ETA-E
Uhićen je José Antonio Urrutikoetxea.
José Antonio Urrutikoetxea,
Josu Ternera, smatra se prvim čovjekom ETA-e.
BEZ IZRUČENJA
SLOBODA JOSUU!
Danas su francuske vlasti predale Josua Terneru, elitnog člana ETA-e,
španjolskoj policiji. Sumnja se da je vodio ETA-inu međunarodnu akciju.
Kurvini sinovi!
Ubojice!
Dosta je bilo!
Josu Ternera danas je izašao iz zatvora.
Živjela ETA-ina vojska!
Uvijek je bolje dobiti zastupničko mjesto
nego nabaviti pištolj i upotrijebiti ga.
To je uvijek bolje.
Koliko god bilo bolno, ima pravo na to.
Josu Ternera, recite svojim bivšim drugovima
da dopuste nama, narodu, našu revoluciju,
naše promjene na biralištima.
NE ETA-I, DOSTA JE
Zastupnik iz Batasune
i bivši čelnik ETA-e, Josu Ternera, u bijegu je.
Ne znamo gdje je g. Urrutikoetxea.
Nemam informacije i nemam pojma
hoćemo li uskoro znati gdje je ili ne.
Vlada započinje pregovore s ETA-om.
Koja je bila prednost Josua Ternere? Znao je da je parlament važan.
ETA je odlučila trajno razoružati.
NAPRIJED NA OBJE FRONTE
To je kraj puta prema ključnoj osobi, Josuu Terneri.
„ETA je proizašla iz naroda,
a sada se vraća u narod.”
Ovo su prve slike Josua Ternere u pritvoru nakon 17 godina bijega.
Josu Ternera je uhićen. Bio je posljednji čelnik ETA-e.
…čestitam vam na uhićenju Joséa Antonia Urrutikoetxee Bengoetxee,
Josua Ternere.
Danas je vlada zatražila da Francuska izruči
člana ETA-e Josua Terneru.
Francuski sudac oslobodio je člana ETA-e Josua Terneru
optužbi za članstvo u ETA-i između 2011. i 2013.
Čeka ga još jedno suđenje u Francuskoj,
a zatim će biti izručen Španjolskoj radi suđenja za napad
na vojarnu Civilne garde u Zaragozi
i financiranje ETA-e kroz simpatizerske taverne.
LICEM U LICE: RAZGOVORI S TERORISTOM
„Bio sam, jesam i bit ću član ETA-e i ponosan sam na to.”
- To ste rekli na suđenju u Parizu. - Da.
Bio sam član ETA-e.
I jeste li ponosni na to?
Bio sam član ETA-e.
Povijesni kontekst te izjave iz 1990. godine
bio je posve drukčiji od konteksta u kojem sam se pridružio ETA-i,
kao i od sadašnjosti.
Uopće ne poričem da sam to izjavio.
Imali ste dugu karijeru u ETA-i,
jednu od najdužih u terorističkoj organizaciji ETA-i.
Pridružili ste se nakon osnivanja.
Bili ste glavna figura u gotovo svim ključnim trenucima.
Proveli ste 12 godina u zatvoru.
Više od 20 godina u bijegu.
I najavili ste kraj ETA-e 2018. godine.
To je ukupno gotovo 50 godina.
Je li ETA bila vaš život?
Bila je dio mog života. Neosporno je.
Kao što ste upravo rekli.
Voljno sam se pridružio ETA-i
kad sam imao 17 godina.
Sad imam više od 71 godinu.
Stoga, na ovaj ili onaj način,
očito postoji odnos.
No moram razjasniti
da ETA više ne postoji.
Što želite od ovog susreta?
Nadam se…
Dosad su drugi govorili u moje ime.
Ne samo da su govorili. Napisali su knjige.
Iz različitih razloga,
nisam imao puno prilika govoriti u svoje ime.
U Francuskoj smo. Ne znam mogu li reći gdje smo.
Nije me briga, ali nismo u Francuskoj.
Uz dužno poštovanje,
možda mislite, očito tako mislite,
da smo u Francuskoj. Dobro.
Ali mislim da nismo.
Ljudi je zovu Francuska Baskija,
ali ja je smatram Euskal Herriom, Sjevernom Baskijom.
Dakle, nastavimo…
Nastavimo razgovor imajući to na umu.
- Poštovat ću jezik kojim se služite. - Dobro.
Ja smatram da smo u Francuskoj. Barem s pravnog stajališta.
U Saint-Jean-de-Luzu.
Za mnoge u Španjolskoj,
vaše je ime sinonim za „terorizam”,
„brutalnost” i „okrutnost”.
Ipak, istovremeno, svi uključeni u mirovni proces
koji je rezultirao ukidanjem terorističke organizacije,
uključujući one iz vlade,
smatraju da ste imali ključnu ulogu u zaustavljanju tog nasilja.
I?
Kako uskladiti te dvije strane?
Nisam sam u tom smislu. Međutim, moja je situacija pretvorena
u trofej.
Tako su stvorili priču s pobjednicima i gubitnicima.
Vjeruju da postoji samo jedna priča,
a moj je lik jedan od negativaca.
Uzeli su moj lik
i uklonili sve ljudske aspekte. Dehumanizirali su moj lik.
Govore o meni kao da sam vrag.
Ili kažu da smo krvoločni.
Ja sam samo obična osoba.
Imao sam i još uvijek imam snažna uvjerenja.
Političke, društvene i kulturne.
Imam obitelj, kao i svi drugi.
Istina je da sam bio član ETA-e.
Istina je da mi je suđeno i da sam osuđen,
u francuskoj državi, ali ne i u španjolskoj.
Istina je da je većina moje karijere u ETA-i bila posvećena
stvaranju puta prema rješavanju sukoba, konačnom okončanju sukoba
i kretanju naprijed, kroz političke pregovore.
Vlada će započeti pregovore s ETA-om
i neće se pokolebati u svom stavu
da će politička pitanja riješiti samo
oni koji zakonito zastupaju
volju
naroda.
Počnimo od kraja. Godina je 2005.
Zapaterova socijalistička vlada pokrenula je pregovore za kraj nasilja,
a vi ste pregovarali u ETA-ino ime.
Jeste li tada bili vođa ETA-e?
Nipošto.
Moj je posao bio strogo ograničen na…
Tijekom tih godina, od 2002. do 2006. godine,
moj je posao bio izgradnja odnosa i usmjeravanje puta,
pokušaj usmjeravanja prema pregovorima za okončanje sukoba.
Usprkos tome što niste bili vođa, pregovarali ste u ime ETA-e.
- Da. - Vaš sugovornik bio je Jesús Eguiguren.
Tada je bio predsjednik Socijalističke partije Euskadija.
Da, tako je.
Iznenadio sam se
da je lik Josua Urrutikoetxee, Josu Ternera, jedva primio
bilo kakve zasluge,
u usporedbi s drugim sudionicima pregovora.
Aktivno ste sudjelovali pa je čudno da niste dobili više…
Molim vas, nemojte me zvati…
Želite me zvati Josu Urrutikoetxea? Dobro. Ali ne Josu Ternera jer…
To sam dosad radio.
Rekao sam „Ternera” jer su vas tako drugi zvali.
- To neće biti slučaj ovdje. - Ne…
Ne znam.
Nisam bio u ljevičarskim strukturama koje su se zalagale za nezavisnost.
Tada su zasigurno odlučili
što je najbolje i pristali na to.
Tijekom vaših pregovora u lipnju 2005. godine,
došlo je do napada ETA-e, bez žrtava.
- Na La Peineti u Madridu. - Da.
Kako ste doživjeli to?
Uzrujalo me, očito.
Kako to mislite?
To utječe na tebe.
Ta operacija… Bilo bi bolje da se to nije dogodilo.
Jer bi to možda…
postavilo bolji temelj za dogovor ili što već.
Također, tijekom prve faze tih pregovora,
dogodio se napad džihadista sedmog srpnja u Londonu.
U napadu je u britanskoj prijestolnici umrlo više od 50 ljudi.
Kako ste to doživjeli?
Pa, mislio sam…
Takva nasilna operacija, ako je možete tako nazvati,
nema razloga ni opravdanja.
Ali neću ulaziti u…
Ne mogu pojmiti logiku džihadističkih organizacija.
Ne dijelim njihovo mišljenje,
koje se temelji
na ideji da su svaki građanin ili građanka koji su glasali za određenu vladu,
bilo u Parizu ili Londonu,
ravnopravni sudionici i jednako su odgovorni
za ono što su britanske vlasti učinile u Afganistanu, Jemenu, Sudanu, Pakistanu.
To je njihovo mišljenje. Ne slažem se.
Jeste li vidjeli te napade i pomislili „Kakva katastrofa”?
Ponovit ću što sam već rekao.
Nisam vidio nikakav razlog.
Nisam to mogao shvatiti.
Koliko god pokušavali opravdati to,
mislim na islamiste,
da je bilo koji građanin meta,
mislim da je to apsurdno.
Ali to islamisti misle.
Dopustite da vas nešto pitam. Koja je razlika
između ubijanja za Boga i ubijanja za domovinu?
Ubijanje…
Po mom mišljenju…
Mislim da ni vi ni itko drugi
niste čuli da sam rekao da je ubijanje u redu.
Nikad.
Moja je obitelj bila siromašna, dio radničke klase.
I moj otac i majka bili su iz poljoprivrednih obitelji.
Moja je obitelj bila rimokatoličke vjeroispovijesti.
Od malih nogu, zapravo, bio sam prisiljen
ići na nedjeljnu misu.
Nametnuli su mi to jer su oni bili vjernici.
Vjerovali su da obitelji moraju to raditi.
Bili ste vjernik?
U toj dobi, tko može reći da je bio vjernik?
Praktički ste morali ponavljati stvari.
Vjerujem, ali ne u Boga.
Ljudska bića vjeruju u stvari od samog početka.
Vjera je jedno, a religija drugo.
- U što vjerujete? - Vjerujem u svoju okolinu.
U ono što vidim, u prirodu.
U ljude.
Sigurno ste naučili Deset zapovijedi.
Morao sam. Imali smo vjeronauk u školi.
Jeste li prekršili mnoge zapovijedi članstvom u ETA-i?
Članstvom u ETA-i?
Ne vidim povezanost. Nisam religiozan
pa ne kršim pravila kao član ETA-e. Ne vjerujem u to.
Sedma je „Ne kradi.”
Da mi niste rekli, ne bih to znao.
- I? - Jeste li je ispunili ili ne?
Kako je to povezano? Nisam je ispunio. Očito nisam.
- A petu? „Ne ubij”? - Ispunio sam je.
Kako ste otkrili ETA-u?
ETA…
Tijekom povijesnog razdoblja u kojem je rođena, kasnih 50-ih godina,
u novinama je bilo povremenih priča, s obzirom na tadašnje vijesti.
Saznao sam tako i iz razgovora kod kuće.
Bi li roditelji rekli,
„Čuli smo da se netko pridružio ETA-i” ili?
Da, naravno.
Čuli biste te vijesti doma.
Vidio sam da je jedini način,
jedini učinkoviti način,
da se suočimo sa sustavom koji nas je ugnjetavao i gušio
bila ta nova stvar, ETA.
Imao sam 17 godina
kad mi je jedan od najbližih prijatelja rekao,
„Ja sam u ETA-i. Želiš li se pridružiti?”
I prihvatio sam.
KONTROLNA TOČKA CIVILNA GARDA
UPUCAN ČLAN CIVILNE GARDE
JEDAN NAPADAČ UBIJEN
Pridružili ste se ETA-i 1968. godine.
Ubrzo nakon toga, došlo je do prve žrtve, člana Civilne garde, Joséa Pardinesa.
Jeste li tada mislili
da ubojstvo prelazi granicu?
Ne, jer…
Veliki dio Baskijskog naroda, muškarci i žene, smatrali su,
kako bismo se suprotstavili opresivnom sustavu,
morali smo rabiti sva sredstva. Dakle…
- Pa… - Uključujući nasilje.
Sve vrste… Sva sredstva.
Nije to bio samo stav ETA-e
ili samo moj stav. Mnogi su tako mislili.
Ubrzo nakon Pardinesove smrti,
umro je prvi član ETA-e.
Txabi Etxebarrieta. Bio je odgovoran za Pardinesovu smrt.
Nakon što ste vidjeli što se dogodilo članu ETA-e,
bili ste spremni umrijeti za svoju domovinu?
Kad se učlaniš u ETA-u, znaš posljedice,
činjenicu da možeš umrijeti.
Za domovinu.
Za niz ideja, naravno.
Jeste li prošli vojnu obuku u ETA-i?
Da.
Od čega se sastojala?
U to vrijeme, ne puno toga.
Malo jer je u to vrijeme,
mislim na isto razdoblje, ETA je djelovala na četiri fronte.
Na političkoj, vojnoj, radničkoj i kulturnoj fronti.
Nismo trebali vojnu obuku
jer nismo bili dio vojne fronte.
Ali prošli smo minimalnu obuku,
uključujući i Molotovljeve koktele,
osnovnu obuku za eksplozive,
kako rade pištolji i kako ih koristiti.
Jeste li učili pucati?
Ako možete to tako nazvati.
U to smo vrijeme radili na kulturnoj fronti, obuka pucanja
sastojala bi se od ispucavanja dva metka. To je bilo to.
Kad su vam dali prvi pištolj?
Nisu mi dali prvi pištolj koji sam taknuo.
Kad sam prvi put dotaknuo pištolj, mislim da sam imao…
Osamnaest ili 19 godina.
Učio sam kako to funkcionira.
Onda sam dobio prvi pištolj…
Mora da je bila 1971. I nisu mi dali prvi pištolj.
Mislim, kad sam…
Kad sam pobjegao u progonstvo u Sjevernu Baskiju, Iparralde,
bio sam dio političke fronte.
A u to vrijeme,
jedini naoružani pripadnici ETA-e bili su dio vojne fronte.
Znao sam za rizike
tajnog, ilegalnog prelaska granice radi političkog posla.
Ponavljam, političkog posla, u Južnoj Baskiji,
i kupio sam pištolj od krijumčara.
Bio je baskijski krijumčar.
Pištolj je izrađen u Bayonneu. Bio je to MAB.
- MAB? - MAB.
Manufacture d'armes de Bayonne.
Pištolj kalibra od 7.65 milimetara, platio sam ga 500 franaka
iz vlastitog džepa.
Jer je oružje organizacije
bilo rezervirano isključivo za pripadnike vojne fronte.
Koliko ste ga puta upotrijebili?
- U svom životu? - Da.
Nekoliko puta.
Ali kad sam ga upotrijebio,
bilo je u samoobrani.
Jeste li bili u ćeliji?
Da.
Kojoj?
- U ćeliji. - Ali više od jedne?
Ne.
Pa…
Mislim, više, ali u različito vrijeme.
- Kako se zvala? - Nije imala ime.
Neke su ćelije imale imena ili su ih poslije dobile.
Gdje su bile?
Jedna je bila praktički pokretna,
a druga u Biskaji.
Koje je to godine bilo?
Sedamdesetih godina.
Jeste li sudjelovali u napadu u kojem je bilo žrtava?
Da.
Možete li reći u kojem?
Da, mogu reći.
Neizravno, u…
Neizravno, ne u ćeliji. Ali bio sam dio grupe
za Carrera Blanca i…
I još jednog, gradonačelnika Galdakaa.
ETA ga je ubila?
ETA ga je ubila i preuzela odgovornost.
GRADONAČELNIK GALDAKAA JE UBIJEN
Opće je poznato da ste sudjelovali u napadu na Carrera Blanca.
Ali nismo znali da ste uključeni
u ubojstvo gradonačelnika Galdakaa.
Kakvu ste ulogu imali?
Koju sam morao odigrati.
A to je?
Što god je trebalo.
U ćeliji ste i obavljate zadatak koji vodi
do ubojstva.
- Jesu li vas odredili za strijelca? - Ne.
Biste li pucali?
U to vrijeme, da.
Mislim da je napad na gradonačelnika bio 1976. godine.
Franco je već umro.
Ne znam točno, ali da. Ne znam točno…
Uglavnom, sustav, fašistički sustav
nije učinio ni najmanji korak prema onome što bi uskoro postalo…
„reforma“.
Tako su bili obaviješteni…
ETA nije objavila jednu, već razne izjave
u kojima su rekli da ako ljudi ne daju ostavku,
smatrat će se suučesnicima u sustavu.
To je bila prijetnja…
Nije bila prijetnja nego analiza političke situacije.
Surađivali su u represiji nad baskijskim narodom
jer su predstavljali neizabrane institucije.
Meni to zvuči kao prijetnja.
Smatrajte to čim god želite,
ali tako je bilo.
Svi su bili svjesni toga.
Do te mjere da su mnogi od njih imali tjelohranitelje.
- Već su imali tjelohranitelje? - Da.
- Gradonačelnik je imao tjelohranitelje? - Da.
Priznali ste da ste sudjelovali u još jednom smrtonosnom napadu,
ubojstvu predsjednika frankističke vlade,
Luisa Carrera Blanca, 1973. godine.
OPERACIJA OGRO
Pitaj je li se nešto dogodilo premijeru.
Policajci u drugom autu ozlijeđeni su,
i pokušavamo pronaći premijerov auto.
Čini se da je auto na krovu premijerov.
Čini se da je mrtav.
Godinu dana prije, u siječnju 1972.,
tri tone eksploziva ukradene su iz skladišta u Hernaniju.
Zatim su iskorišteni u ovom napadu.
- Jeste li sudjelovali u pljački? - Da.
Jeste li bili uključeni u napad na Luisa Carrera Blanca?
Ne izravno,
jer nisam bio u takozvanoj ćeliji Txikia.
Ali, da, u nekim fazama pripreme
akcije protiv Blanca.
Točnije?
Upravo sam rekao.
- Pljačka? - Očito.
A drugo?
Tehnički aspekti, transport materijala ili…
Tehnički aspekti.
Ali to nije bio izvorni plan.
Ta operacija…
Prije nego što je Carrero Blanco postao premijer,
organizacija ga je planirala oteti.
U zamjenu za njegovu slobodu, tražili bi
oslobađanje političkih zatvorenika i zatvorenica.
Ali što se dogodilo?
Kad je sve bilo spremno,
sve informacije su bile provjerene,
logistika je riješena…
Iznenađenje.
Carrero Blanco imenovan je premijerom.
To je značilo da ima više osiguranja
i da smo se morali prilagoditi…
Skupina koja je imala zadatak…
…oteti ga, morala je promijeniti plan.
Početkom 70-ih već ste bili u Francuskoj Baskiji,
i ondje vas je pokušao ubiti
desničarski Baskijsko-španjolski bataljun.
Mislim da je to bilo u lipnju 1975. godine.
- Sjećate li se što se dogodilo? - Da.
Savršeno se sjećam tog dana.
Moja je supruga bila u kuhinji.
Bio sam na koljenima,
pisao na krevetu, umjesto za stolom.
Moj najstariji sin imao je nešto više od godinu dana
i bio je u krevetu kraj mene.
Moja je kći bila novorođenče.
Bila je u sobi koja je imala pogled na moj auto.
Odmah sam otišao u sobu najbližu eksploziji,
gdje je ona bila u kolijevci.
Bila je prekrivena staklom.
Imala je sreće jer nije…
Bubnjići su joj puknuli,
ali to je bio najgori dio.
I to je loše samo po sebi.
Preživjela je jer je krevet bio viši od kolijevke.
Dakle, staklo… Eksplozija je udarila…
Izašli smo jer je kraj ulaza bio požar.
Izašli smo na druga vrata
i vidio sam da auto gori i…
Bio je uništen. Kraj njega je bilo tijelo.
Čije tijelo?
Jednog od članova plaćeničke skupine
koji je stavio bombu na moj auto.
Stavio je bombu ondje, namjeravajući da eksplodira
kada uđem u auto s obitelji.
Kako ste se osjećali znajući da su vam djeca mogla poginuti?
Svi smo mogli umrijeti.
Kako sam se osjećao? Pa…
Oni su žrtve… U tom slučaju, bili bi…
Jesi. Bili bi i jesu žrtve, očito,
napada španjolske države.
Jeste li tada imali moralne sumnje
oko bombi koje je ETA postavila
ljudima koji su bili u istoj situaciji kao vaša obitelj?
Očito, mislim…
Oružani sukob…
Po mom mišljenju,
i ETA-inom…
Oružani sukob nikad nije bio sam sebi svrha.
Nikad.
Ali ta desetljeća oružanog sukoba
dovela su do nebrojenih žrtava s obje strane.
Nepovratnih žrtava.
Nepovratnih ishoda.
Mislim
da se te žrtve
moraju priznati.
A sukob…
…natjerao nas je…
…da praktički zaboravimo,
gotovo uvijek, etičku stranu.
Taj je aspekt u nekoj mjeri odbačen zbog nepovoljnih posljedica
rastuće spirale nasilja obje strane.
I ta nasilna spirala
sve nas je navela,
muškarce i žene,
s obje strane,
da postanemo manje osjetljivi na patnju drugih.
Na tuđu bol.
- Je li se to dogodilo i vama? - Očito.
Ali možda sam to shvatio tek poslije.
Jer, u to vrijeme, kad ste duboko u nasilju,
donekle niste u stanju
krenuti prema
svijesti o patnji vašeg neprijatelja.
Mislim na obje strane.
Nije bilo osjećaja empatije prema patnji druge strane.
Nitko se nije postavio
na mjesto onog drugog da vidi kako pati.
To se dogodilo na obje strane.
Jeste li ikad slavili nečiju smrt?
Apsolutno ne. Nikad.
Neki članovi ETA-e priznali su da su slavili napade.
- Jeste li ikad slavili napad? - Ne.
Jedino što sam slavio…
Ne sjećam se za Carrera Blanca. Možda, ne znam.
…bila je Francova smrt.
Španjolci,
Franco je umro.
Očito, Francova smrt nije nagnala ETA-u da odustane od svojih ciljeva.
Upravo suprotno, ako pogledamo brojke.
Osamdeset mrtvih 1979. godine.
Osamdeset osam mrtvih 1980.
Gotovo dvije smrti tjedno.
Što je ETA pokušavala postići ubojstvima?
Da upotrijebim vaše riječi, u to je vrijeme ETA pokušavala
natjerati
španjolsku vladu
na razgovor, a taj bi dijalog vodio
prema rješavanju problema pregovorima.
Rabite leševe da prisilite vladu na pregovore.
Cilj je bio destabilizirati vladu
kako bi analizirali situaciju i rekli,
„Kako bismo izbjegli još smrti,
pogledajmo što ljudi koji uzrokuju te smrti zbilja žele.”
„Što žele? Razgovarajmo s njima.”
Nije li vas uzrujavalo
što ste pripadali organizaciji koja je bila 98 ljudi u jednoj godini?
Ne radi se o uzrujavanju.
Upotrijebio sam istu riječ kao i vi u vezi napada na La Peineti.
Oduvijek sam mislio da su se te smrti mogle izbjeći.
Yoyes vam je bila prijateljica?
Nismo bili prijatelji, ali poznavao sam je.
María Dolores González Katarain, Yoyes,
bila je prva žena na vrhu ETA-e.
Prekinula je veze s organizacijom 1979.
i otišla u progonstvo u Meksiko.
Njena prijateljica kaže
da ste je vi ispratili kad je otišla u Meksiko. Je li to istina?
Da, bio sam ondje s drugim ljudima. Da, išao sam s njom. Istina je.
Ali ne samo to.
Bio sam s Yoyes u Meksiku.
Kada?
Ne sjećam se točno, ali kad je bila u Meksiku.
- Već su je protjerali u Meksiko. - Da.
- Izvan organizacije. - Da.
Znali ste da je Yoyes napustila organizaciju.
- Ali otišli ste u Meksiko i vidjeli je. - Tako je.
Ručali smo, večerali, proveli vrijeme skupa… Da.
ETA je ubila Yoyes
desetog rujna 1986. godine
na glavnom gradskom trgu. Bila je sa sinom.
Imala je 32 godine.
YOYES IZDAJICA
YOYES CINKAROŠICA
Kako ste se osjećali kad su ubili Yoyes?
To je bilo dručkije… Ne znam.
Teško je izraziti kako sam se osjećao.
Bilo je jako teško.
Ja…
Iznutra me rastrgalo i još uvijek je tako,
jer, kao što rekoh,
poznavao sam je i imali smo odnos.
Ali u to vrijeme,
ETA, vjerojatno vodstvo ETA-e,
odlučilo je…
da su koraci kojima je Yoyes stupila u kontakt
s ljudima u MUP-u…
Očito je tada dogovaranje koraka s neprijateljem značilo
prihvaćanje politike rehabilitacije, podjele,
koju je postavila administracija Felipea Gonzáleza.
Je li prelazak te granice i kontaktiranje ministarstva
razlog za njeno ubojstvo?
Očito je da je ETA smatrala potrebnim izbaciti
rak koji je mogao biti posljedica toga.
Kad osoba jednom…
Govorim s kvalitativnog stajališta. To je bilo ključno.
- Jeste li sudjelovali u toj odluci? - Ne.
Želim vam čitati iz Yoyesina osobnog dnevnika.
„Ja, María Dolores González Katarain, tvrdim da mi je ETA prijetila
jer su saznali da se namjeravam vratiti iz progonstva
i živjeti s obitelji u Južnom Euskadiju.
Neprihvatljivo je da organizacija koja tvrdi da je revolucionarna
koristi staljinističke ili fašističke taktike
protiv bivših članova.”
Kao što je Yoyes napisala,
je li ETA upotrijebila fašističke taktike?
Ne smatram ih fašističkim. Rezultat su političke analize.
Jeste li ikad imali priliku…
Jeste li upoznali ikoga iz Yoyesine obitelji?
Ne.
Da im možete nešto reći, što biste rekli?
Prvo, najdublje suosjećanje.
Yoyesina je sestra rekla 1988. godine
da ju je ETA osudila na smrt jer nije razmišljala kao oni.
Koliko god da me njezina smrt boli,
ne slažem se s time jer…
Ne mislim da je ETA ubijala ljude jer nisu dijelili njihova uvjerenja.
Ubili su je jer je, na ovaj ili onaj način,
surađivala s represivnim idejama ili u represiji
ljevice koja se borila za nezavisnost.
Mislite da postoji političko opravdanje za ovo ubojstvo.
Ubijanje…
je pogrešno.
Ni njena smrt ni druge ne bi se dogodile
da, kad je ETA preuzela odgovornost,
je vlada poslušala zahtjeve velikog dijela baskijskog naroda.
Umjesto toga, došlo je do još veće represije.
Želim istaknuti nešto.
Govorite o velikom dijelu Baskije.
Prema rezultatima uzastopnih izbora
gdje je, na ovaj ili onaj način, bila baskijska ljevica za neovisnost,
kroz njihovu najpoznatiju stranku, Herri Batasuna,
nisu dobili više od 15 % ili 16 % glasova.
Dakle, to nije bio velik dio.
Bio je to velik dio. Ponovit ću.
Kad govorite o baskijskom narodu,
ponekad ima smisla reći „dio baskijskog naroda”.
Da, jer u tom smislu… Treba govoriti i zemljopisno.
Ne samo u pogledu političkih preferencija,
nego i zemljopisno.
Što se tiče postotaka, jasno je…
To želim reći.
…na biralištima većina baskijskog naroda nije podržavala
generalno, ETA-inu tezu.
Je li Yoyesino ubojstvo bila pogreška?
Mislim da tada,
ja, kao član organizacije,
poštovao sam odluku organizacije,
koju su donijeli iz političkih razloga. To je to.
Znate li napraviti bombu?
Ne.
U samo dvije godine, 1986. i 1987.,
četiri bombe ubile su 49 ljudi.
Od toga desetero djece.
- Jeste li tada bili vođa ETA-e? - Ne.
- Političke ili vojne fronte? - Bio sam… Ne.
Bio sam u međunarodnom dijelu.
Nije li to bio dio vodstva?
Ne.
- Čak ni političkog vodstva? - Ne.
Međunarodni ogranak bio je posve odvojen od ostalih.
Kome ste odgovarali? U kojem…
Pa, ljudima koji su bili dio vodstva ETA-e.
Jeste li imali moralne nedoumice
zbog činjenice da bi ta taktika mogla ubiti mnoge ljude?
Mislim da nitko nije znao da će ljudi umirati slučajno.
Tko nije znao?
Kad mijenjate taktiku iz dana u dan, nitko ne zna
hoće li ljudi umrijeti nasumično.
- Brzo je postalo jasno… - Da.
Da, točno.
Ne znam je li to bila prva bomba ili druga,
ali već je bilo mrtvih koji nisu imali veze s metama ETA-e.
Radije ne bih kategorizirao žrtve, ali ETA jest.
Ne, odvratno je…
Ako je netko kategorizirao žrtve,
to je bila država.
Na primjer…
ETA nije?
Kategorizirala žrtve? Nikad.
Izbjegavali su više žrtava, ali nisu ih kategorizirali.
Sjećam se napada na…
Mislim da Aznar još nije bio premijer.
Netko je umro. Ne znam je li to bio Portugal… Netko je umro.
Kasnije ta osoba nije spomenuta u kritikama napada.
Spominjali su ih kao mrtve, ali nisu bili važni.
Onaj važni… Već su kategorizirali ljude.
Oni su Aznara učinili važnim.
Želite reći da je netko umro u napada na Aznara,
a nije spomenut.
Mislim da ljevica za nezavisnost nije kategorizirala žrtve.
Ali očito se dogodilo.
Sjećate li se što se dogodilo 19. lipnja 1987.?
Devetnaestog?
Ne. 19. lipnja 1987.?
Ne. Ne sjećam se.
Te godine… ne.
Mnogo se toga dogodilo te godine.
Ali ne sjećam se tog datuma.
- Hipercor. - Naravno.
- Halo? - Da?
- Dobar dan. - Dobar dan.
Zovem u ime ETA-e.
19. LIPNJA
Hipercor na aveniji Meridiana eksplodirat će u 15.30.
Ljudi trebaju izaći iz garaže.
- 15.30? - 15.40.
Svi bi trebali otići, pogotovo iz garaže. Ali bez auta.
Živio Euskadi.
Iznenadilo me što se ne sjećate što se dogodilo tog dana.
- Ne, zašto bih? - Jer je bilo tako važno.
Dobro, ali ja ne…
Reći ću vam da se sjećam drugih dana te godine.
Dakle…
Vjerujem da je bio
najveći policijski prepad u francuskoj državi od Vél d 'Hiva
u Parizu 1944. godine.
Toga se sjećam.
Kako god…
Bilo je toliko datuma. Međutim, kao što ste rekli,
ovaj je važan. To je istina. Imate pravo,
zbog posljedica tog dana i načina na koji se to dogodilo.
Mogao sam…
Mogao sam se sjetiti.
Što ste pomislili kad ste vidjeli da je ETA ubila 21-ero,
četvero djece,
u supermarketu u radničkoj četvrti Barcelone?
Što sam mislio? Pa…
Razmišljao sam o posljedicama
pogreške organizacije.
Je li to bila pogreška?
Mislim da jest.
Ali smatram to pogreškom…
…jer…
…ETA je vjerovala…
…vladi, državi,
čiji je posao bio štititi svoje građane.
Iako su dobili dva upozorenja za evakuaciju,
nisu izašli.
Zapravo, i država je proglašena krivom za policijski nemar.
Zaštita društva njihov je posao,
pogotovo
ako dobiju dva upozorenja o bombi u supermarketu,
u kojem su bile stotine ljudi, stotine pojedinaca.
Da razjasnimo. Je li ETA pogriješila ili nije?
Hajde, već sam rekao da je bila pogreška što se tiče ETA-ine procjene.
Tako te dobiju. Tako te vlada prevari.
Misliš da što god učinio…
Jer vjerojatno do tada…
Dotad, kad god je ETA upozorila na bombu,
odgovarajuće su vlasti otišle i evakuirale ljude.
„Ako tako ide, nastavimo.”
To je bila pogrešna procjena.
Bila je to velika pogreška koja je imala nepopravljive posljedice
i utjecala na ljude iz radničke klase.
- To je činjenica. - Samo zato što policija nije evakuirala?
Zato što cilj ETA-e nije bio ubiti 21 osobu.
To je bila posljedica neevakuiranja.
Kad stavite bombu u garažu supermarketa,
možda će eksplodirati dok su ljudi tamo.
To je pogreška. Pogreška je
u analizi potencijalnih posljedica mjesta sa stotinama ljudi.
Povrh toga, dodali ste činjenicu da vjerujete
državi koja ne radi svoj posao.
Želite reći da je ETA htjela uzrokovati samo materijalnu štetu u napadu.
Točno.
To su i rekli kad su preuzeli odgovornost.
Osim eksploziva i šrapnela u bombi,
bili su i listići sapuna,
što je omogućilo da se vatra proširi što je dalje moguće.
Zato su žrtve, neke od njih, spaljene žive.
Kad netko napravi takvu bombu,
to rade s razlogom, ne samo…
za materijalnu štetu.
Malo pretjerujete i reći ću vam zašto.
Počiniti teroristički čin najlakše je na svijetu.
Uopće ne vjerujem da je cilj ETA-e bio terorizam.
Terorizam je ono što smo vidjeli u Londonu, Parizu,
Nedavno 2004. u Madridu.
Cilj ETA-e,
koji je stalno ponavljan,
nikad nije bio uzrokovati žrtve.
Bio je nanijeti štetu.
Ako se dućan zapalio, to je značilo još veću štetu.
Kad smo razgovarali o džihadistima,
rekli ste da nemaju razloga ni opravdanja i da mislite da je apsurdno
da bi svaki građanin mogao postati meta.
Nije li ETA učinila isto u Hipercoru?
Dajte…
Nipošto.
Razlog za ono što je ETA učinila…
ETA-in je cilj bio jasan.
Prouzročiti materijalnu štetu.
Nema šanse…
Nema šanse da im je cilj bio…
Uspoređivati ih s džihadistima malo je nategnuto.
Bez obzira na to gdje džihadisti napadaju, bilo da je to Madrid, London ili Sirija,
oni preuzimaju odgovornost za sve,
i kažu da su namjeravali učiniti to sve.
Bili bi oduševljeni
da je u Madridu umrlo 1400 ljudi, a ne samo 400.
Ni u Hipercoru ni u bilo kojem drugom slučaju,
organizacija nije htjela ubijati ljude, kako kažete, „nasumično”.
- Nikad. - Ali jesu.
Očito jesu.
Evo nas opet. ETA kaže da je to bila pogreška.
- Kako ste se osjećali tih dana? - Grozno.
Grozno.
Da sad razgovarate s jednom od žrtava Hipercora,
što biste rekli?
Pa…
Rekao bih im da duboko suosjećam s njima.
No vratili bismo se
na pitanje bi li što god ja kažem,
s koliko god empatije, moglo pomoći toj osobi. Ne, ne bi.
To je u prošlosti.
Hoće li osjetiti manje boli ako kažem…?
Osim toga, reći će da ne mislim tako.
Reći ću vam još nešto.
Da sam na njihovom mjestu, vjerojatno bih učinio isto.
Jedanaestog prosinca 1987.,
ETA je postavila bombu
u stambeni dio vojarne Civilne garde u Zaragozi.
Ubijeno je 11 ljudi. Šestero su bili djeca.
To je bilo šest mjeseci nakon Hipercora.
Napad na Hipercor nazvali ste pogreškom.
Je li Zaragoza bila pogreška?
Ne bih to uopće gledao iz te perspektive.
Ako sagledamo tadašnje vijesti
i izjave i poruke ETA-e
puno prije napada,
vidjeli bismo da su ponavljali,
da će od određenog datuma, kojeg se ne sjećam,
ne samo policajci, vojnici i službenici Civilne garde biti mete,
nego i stambene vojarne.
Zato su zatražili
Civilnu gardu da premjeste obitelji iz stambene vojarne.
To se zna.
No Civilna garda nije poslušala
i sakrili su se u svoje bunkere.
Stoga je organizacija odlučila djelovati,
nakon njihove političke analize
u kojoj su izjavili,
da će stambene vojarne postati mete.
To je bila posljedica ETA-ine odluke.
11. PROSINCA 1987.
Uzimajući to u obzir,
imate li ikakvih nedoumica oko napada u Zaragozi?
Nedoumice koje imam su, s jedne strane, činjenica da su žrtve očito bile
i žene, a iznad svega, i djeca.
To je bio nesretan, nepopravljiv rezultat
posljedica tog napada.
Očito me to duboko pogodilo,
činjenica što te žrtve nisu bile povezane
s onime što je vojarna Civilne garde predstavljala.
Ali postavili su bombu na auto pokraj vojarne Civilne garde,
tijekom noći,
znajući da ljudi spavaju unutra,
uključujući obitelji službenika Civilne garde
koji su spavali s njima. Djeca, muževi, žene…
Sigurno su znali što će se dogoditi.
Ne mogu komentirati analizu onih koji su odobrili i izveli tu operaciju.
Ali vjerojatno su znali.
Tko zna u kojoj mjeri? Možda nisu znali.
Što drugačije mogu misliti dok postavljaju bombu…
Ne mogu ući u glavu ljudima
koji su vodili operaciju.
Ne mogu vam reći što im je prolazilo kroz glavu.
Što je prolazilo kroz vašu kad ste vidjeli rezultate tog napada?
Bilo je bolno.
Bilo je bolno, a to se nije smjelo dogoditi.
Što se tiče napada u Zaragozi,
kažete da je ETA već bila upozorila
članove obitelji da napuste vojarne
i da bi samo službenici trebali spavati u njima.
S obzirom na to da se to nije dogodilo, rezultat je bio kakav je bio.
Govorite mi da je, s obzirom na Hipercor,
činjenica da policija nije evakuirala garažu također značila,
„Sranje. Ako ne evakuiraju, kakav izbor imamo?”
Nije li to cinično?
Mislim da izvlačite stvari iz konteksta
i uokvirujete ih kako vam odgovara.
Po mom mišljenju, očito je došlo do pogreške s Hipercorom.
Reći ćete, „Posljedice su bile…” Slažem se, užasne i nepopravljive.
Kao odgovor na vaše pitanje o vojarni u Zaragozi,
kontekstualizirao sam tadašnju situaciju.
Posljedice su bile teške, nepovratne i bolne.
Dakle, nisam nimalo ciničan.
Nema sumnje da sam bio duboko pogođen
činjenicom da su te žrtve djeca.
A da je bila Civilna garda?
Službenici Civilne garde znali su što im je posao.
Nije li njihov moto bio „Daj sve za domovinu”?
Ako su bili u toj vojarni ili u nekoj drugoj,
pogotovo ako je bila u blizini Baskije
i služila kao smještaj grupama
poput specijalnih jedinica koje su podčinjavale Baskiju,
znali su što očekivati.
To je bio njihov posao. Rekli ste…
Zapravo, ja sam vam rekao
da kad su god članovi ETA-e
bili podvrgnuti bilo čemu ili su bili potisnuti
ili ubijeni u sukobu,
uopće nisu bili žrtve.
Dobrovoljno su se javili, kao i službenici Civilne garde.
Mislim, nisu bili dobrovoljci. Odabrali su tu karijeru.
Prije ste rekli da je kategoriziranje žrtava odvratno.
- Zar ne radite to upravo sad? - Nipošto.
- Nije odvratno kao što ste rekli? - Ne činim to.
Uopće ne kategoriziram žrtve.
Želite reći da ako su žrtve službenici Civilne garde
ili članovi državnih vlasti…
U to su vrijeme bili mete ETA-e.
Činjenica da su mete posve je odvojena…
Ne kategoriziram žrtve.
Da, govorite da ste se osjećali loše kad su bila djeca.
Civilna je garda branila domovinu pa su mogli i umrijeti za nju.
Da, ali ne kategoriziram žrtve. Po mom mišljenju…
- To je kategorizacija, g . Urrutikoetxea. - Ja to ne vidim tako.
Kao što znate, španjolski sudovi žele vas izručiti i suditi vam.
Francuski su sudovi spremni to odobriti.
Optuženi ste
da ste u to vrijeme bili vođa ETA-e i da ste naredili taj napad.
G. Urrutikoetxea, jeste li naredili napad?
Apsolutno ne.
To je prvo. Kao drugo, nisam bio dio vodstva ETA-e.
Postoje izvješća Civilne garde koja ukazuju
da ste tada bili politički vođa.
Postoje i izjave vaših suradnika, poput Elene Beloki.
U izjavi pod zakletvom, imenovala vas je
članom ETA-inog vodstva 1987.
To je jedan od čimbenika koji su naveli…
To nije ono što doslovno piše u izjavi.
- Što piše? - Piše da je moguće.
Ali to nije bila potvrda.
To je bio slučaj sa svima koji su me optužili,
bio to Soares Gamboa ili bilo tko drugi.
Rekli su isto.
Nigdje nema dokaza.
29. SVIBNJA 1991.
ETA je 1991. godine napala
još jednu stambenu vojarnu.
Ovoga puta u Vicu.
Desetero je ljudi ubijeno, a polovica su bila djeca.
Počinitelji napada,
teroristi koji su gurnuli bombu,
gurnuli su je niz rampu u stambenu vojarnu u Vicu.
Na dnu su mogli vidjeli djecu koja su se igrala.
Unatoč tome, odlučili su poslati auto.
Ne znam točno… Ako kažete da se to dogodilo…
- To su rekli očevici. - Da, ali ne znam…
Ako tako kažete, onda se to dogodilo.
Što mislite o tome?
Pa, ako je osoba poslala auto iako je vidjela djecu,
onda smatram da je to bio pogrešan stav ljudi
koji su vodili tu operaciju.
Pitam jer ste, s obzirom na napad u Zaragozi,
rekli da je bomba postavljena noću
i da nisu mogli izračunati posljedice.
Nisam se slagao, ali u ovom slučaju
posljedice su bile jasne na dnu rampe.
Već sam govorio o ovome.
Joséa Antonia Urrutikoetxeu, poznatog kao Josua Terneru,
uhitila je obavještajna služba dok je bio na motociklu.
Josu Ternera smatra se čelnikom ETA-e.
Bio je uključen u smrt admirala Carrera Blanca
i pobjegao je francuskoj policiji
u Saint-Pée-sur-Nivelleu.
Nakon uhićenja 1989. godine,
proveli ste 11 godina u zatvoru.
Bili ste u zatvoru u Francuskoj. Za što ste osuđeni?
Uhitili su me '89. u Bayonneu
i optužili su me za urotu
sa svrhom terorističkog čina ili tako nešto.
Možda to nije doslovni prijevod,
ali to je zločin za koji su mi sudili.
Danas su francuske vlasti predale Josua Terneru, člana ETA-e,
španjolskoj policiji na prijelazu blizu La Junquere.
Sumnja se da je vodio ETA-inu međunarodnu podružnicu
i sudjelovao u iznudi baskijskih poduzetnika.
Nakon sedam godina zatvora u Francuskoj,
izručeni ste u Španjolsku 1996.
i poslani u zatvor Alcalá Meco.
Proveli ste još četiri godine u zatvoru, u istražnom zatvoru,
dok su vas istraživali za druge zločine.
Te iste godine, 1996., ETA je otela
zatvorskog policajca Ortegu Laru.
Zanima me kakvi su bili policajci
kad ste stigli u Alcalá Mecu
dok je Ortega Lara bio zatočen.
Općenito, bili su vrlo hladni, vrlo…
Oprostite. Vrlo prezirni. Međutim, želim razjasniti
da su imali isti stav nakon svega s Ortegom Larom.
Nije bilo samo… Jednostavno je bilo tako.
- Smatrali su nas neprijateljem. - Očito je i ETA njih.
- Tako je ETA vidjela zatvorske čuvare. - Da, tada.
Otmica Ortege Lare dokaz je toga.
Bio je zatočen 532 dana u nehumanim uvjetima, u rupi.
1. SRPNJA 1997.
Što ste pomislili kad ste vidjeli tu sliku?
Sliku Ortege Lare
nakon što je pretrpio otmicu…
Što sam mislio? Sigurno mu je bilo teško.
Ako ste ikad bili u samici,
kao i moji suradnici i suradnice,
20 godina ili više, a ne 539 dana,
onda možete zamisliti
da je vrlo teško biti na takvom mjestu.
Bi li Ortega Lara umro da ga nisu pronašli?
Ne znam.
S obzirom na zahtjeve ETA-e,
premještanje zatvorenika u baskijske zatvore…
Ne znam. Bilo je zahtjeva. Bilo je činjenica…
Po mom mišljenju…
Mislim da je ETA možda…
Kao što ste rekli, cilj im je bio zamijeniti ga za zatvorenike.
Možda bi čekali to ili korake u tom smjeru
i onda ga pustili.
Zato mislimo
da će policija i mnogi političari
pohvaliti upotrebu represije.
Htjeli bismo im dati savjet.
Budite oprezni kad se napijete od represije
jer vas čeka neizbježan mamurluk.
Nekoliko dana nakon što je Ortega Lara oslobođen,
i nekoliko dana nakon izjave glasnogovornika Herri Batasune,
ETA je otela vijećnika iz Pučke stranke,
Miguela Ángela Blanca.
To je bio mamurluk?
To je vaša interpretacija.
A vaša?
O tome? Mislim da ne. Ne znam.
Ne mogu ući u glavu ljudima koji su odlučili
oteti Miguela Ángela Blanca.
Uglavnom, to ne bi imalo smisla.
- Je li to bila osveta ETA-e? - Mislim da ne.
Ne bih rekao, jer, prema onome što sam vidio…
Oduvijek sam mislio i prema onome što sam vidio,
osveta je stav
koji nema nikakvu svrhu u kretanju unaprijed
u našem projektu obnove Euskal Herrije.
Apsolutno nikakvu.
I…
Osim toga, mržnja i osveta te zaslijepe
i ne dopuštaju ti da ispravno analiziraš stvari.
Što ste pomislili kad ste čuli za otmicu?
Mislio sam…
Nisam je razumio. To je istina.
Nisam shvaćao što…
…je cilj operacije.
To je sve. Nisam shvaćao. Nisam imao informacije.
11. SRPNJA 1997.
ETA OTELA GRADSKOG VIJEĆNIKA PRIJETILA DA ĆE GA SUTRA UBITI
ROK JE U 16 SATI
ETA je dala vladi 48 sati
da premjesti zatvorenike u Euskadi.
Inače bi pogubili Miguela Ángela Blanca.
U to ste vrijeme bili zatvoreni član ETA-e.
Što ste mislili o toj iznudi?
Ponovit ću. Informacije koje sam tada imao
bile su vrlo ograničene i mislio sam…
Ne znam. Nije imalo smisla. Nisam mogao razumjeti.
Jeste li tijekom tih 48 sati izrazili neslaganje s ETA-om?
Nije bilo pitanje javne izjave. Zašto bih to javno učinio?
Moje neslaganje s onim što se dogodilo ili moje kritike
ili moje mišljenje…
Prezentirao sam ih konstruktivno onima koji su ih trebali čuli.
Jeste li kad ste imali priliku?
Naravno da jesam.
12. SRPNJA 1997.
Tijekom tih nekoliko dana, stotine tisuća ljudi,
ne samo u ostatku Španjolske, već i u Baskiji,
izašlo je na ulice, zahtijevajući da ETA poštedi Miguela Ángela Blanca.
Zašto ETA nije poslušala?
Mislim da je ETA ignorirala ono što su ljudi govorili,
što je dio naroda govorio.
Ignoriraš nekoga ako ga ne čuješ ili ne želiš.
Prošlo je 48 sati.
Bilo je 16 h te subote.
ETA je izvršila svoju prijetnju
i ubila Miguela Ángela Blanca.
Dobili smo potvrdu…
13. SRPNJA 1997.
…da je Miguel Ángel ubijen.
Ubojice!
Nisu Baskijci! Oni su ubojice!
ETA, pucaj mi u glavu!
Vidjeli ste gomilu Baskijaca kako viču,
naprimjer, „Nisu Baski. Oni su ubojice.
ETA, pucaj mi u glavu.” Što ste mislili o tome?
Moja je procjena bila da je bilo očito
da se dio Baska i Baskijki nisu slagali s time
i smetalo im je.
To je bila moja procjena.
Čak i ljudi koji su se slagali s tezom…
Ne znam tko se slagao ili nije.
Možda su mnogi koji u prošlosti nisu „izašli na ulice”, kako kažete, to učinili
da izraze svoje neslaganje.
To je očito.
Poznavali ste Francisca Xabiera Garcíu Gaztelua…
- Ne. - …počinitelja
- …ubojstva Miguela Ángela Blanca? - Ne.
Da ste mogli razgovarati s njim, što biste rekli
tijekom 48-satne otmice Miguela Ángela Blanca?
Rekao bih da ne mislim da je to operacija…
koja se trebala dogoditi. I točka.
Zašto ste to mislili?
Vjerujem da je bila…
…pogreška,
politički i ljudski gledano, nepovratnih posljedica,
koja nimalo nije pogodovala putu
koji je, s mog gledišta,
i siguran sam, gledišta ETA-e u to vrijeme,
vodio do pregovaračkog rješenja sukoba.
Jeste li razmišljali da napustite ETA-u?
Zašto? Jer se ne slažem s…?
Ne.
Danas je Baskija vidjela nešto bez presedana,
no posve legalno.
Josu Ternera, ETA-in bivši vođa,
ušao je u parlament da se prijavi kao zastupnik.
Josu Ternera, jedan od teškaša iza rešetaka,
vratio se u zatvor nakon što je par sati bio na slobodi.
Dok ste bili u zatvoru,
izabrani ste kao zastupnik baskijskog parlamenta 1998.
pod koalicijom Euskal Herritarrok,
posrednikom stranke Batasuna.
Niste mogli redovito biti na sjednicama parlamenta
dok niste oslobođeni 2000. godine.
Josu Ternera danas je izašao iz zatvora.
Vrhovni je sud presudio da su mu u Francuskoj već sudili
i osudili ga na deset godina za taj zločin.
Sad kad sam slobodan, namjeravam sudjelovati
u trenutnom projektu u Euskal Herriji, a to je izgradnja Euskal Herrije.
Bilo je zapanjujuće vidjeti vas u baskijskom parlamentu.
Kako ste se osjećali kad ste sjeli na mjesto
zastupnika baskijskih građana?
Ništa posebno. Samo…
Narod,
moja izborna jedinica, očito…
Izabrali su me i moja je dužnost bila raditi svoj posao
u predstavljanju dijela naroda koji me izabrao.
To mi je bila dužnost. Moja obveza.
…informacije…
Iste godine kad ste izabrani, 2000.,
ETA je nastavila i ubila 23 ljudi.
ETA nije uzrokovala toliko smrti u osam godina.
I nakon toga više nisu ubili toliko ljudi u tako kratkom razdoblju.
Vrištite jer dok god vrištite, ne ubijate!
Među mrtvima bili su
izabrani dužnosnici,
novinari,
ili poduzetnici koji su odbili platiti ETA-i
takozvani revolucijski porez.
Ne ubija li mafija ljude koji ne plaćaju?
Nije u tome stvar.
Te su se smrti mogle izbjeći.
Ti su ljudi sudjelovali u procesu,
ali kao što ste rekli, znali su posljedice.
Osim toga, javno su to rekli i nisu ni trepnuli.
Ponovit ću. Mislim da je to bilo tužno,
ali to su bile posljedice sukoba.
Jeste li podržavali revolucijski porez?
Revolucijski porez bio je nužan
za potporu borbi pokreta za neovisnost.
Nakon 23 ubojstava 2000. godine,
u Baskiji su održani izbori 2001. godine.
Ponovno ste se kandidirali za Euskal Herritarrok.
Koalicija je s 14 pala na sedam zastupničkih mjesta u parlamentu
i vjerujem da su izgubili gotovo devet posto glasova.
Imam pitanje.
Ne znam je li vaša odluka da krenete prema prekidu nasilja
bila pitanje etike ili strategije.
Oboje.
Kao prvo, već sam shvatio
da se nalazimo usred represivne spirale
i da se etička komponenta ne uzima u obzir.
To se nije uzimalo u obzir i došlo je do određenih ishoda.
Nedostatak osjećajnosti,
nedostatak suosjećanja s obje strane… Bilo je obostrano.
To je bio jedan čimbenik.
Drugi je čimbenik bio,
da bismo krenuli prema okončanju sukoba…
Nemoguće je ići prema okončanju sukoba
ako je vaša strategija nasilni obračun.
To je posve kontradiktorno.
Dakle, s jedne strane, postojala je etička komponenta,
ili činjenica da u sukobu nije bilo te komponente.
S druge strane, postojala je potreba za promjenom strategije.
Vrhovni sud pozvao vas je da svjedočite 2002. godine
o napadu 1987. na vojarnu Civilne garde u Zaragozi.
Niste se pojavili na sudu.
Pobjegli ste iz Španjolske i skrili se.
Dok ste se skrivali, sudjelovali ste
u pregovorima između ETA-e i španjolske vlade
koji su počeli u lipnju 2005. godine.
Vi i predsjednik Socijalističke partije Euskadija,
Jesús Eguiguren imali ste prvi sastanak.
Je li istina da ste mu prvo rekli,
„Došao sam zaustaviti nasilje”?
„Došao sam…” To je jedna od stvari koje sam mu rekao.
„Ti i ja učinit ćemo sve što možemo da zaustavimo ovo razdoblje nasilja.”
Rekao sam da moramo naći način da okončamo sukob,
da ne možemo prepustiti to budućim naraštajima,
i da moramo učiniti sve što možemo da ga okončamo.
Vi i Jesús Eguiguren ponovno ste se susreli
u Oslu u studenom 2005.
Napustili ste Oslo s obećanjem da će doći do primirja
i da će ETA dati javnu izjavu s tom namjerom.
U rujnu 2006., našli ste se u Švicarskoj.
Ovog je puta ondje bio Jesús Eguiguren,
kao i vi i netko drugi tko je predstavljao ETA-u,
Xabier López Peña, poznat kao Thierry.
Je li Thierry tada bio vođa ETA-e?
ETA nikad nije imala…
Imala je grupe, a ne pojedince kao vođe.
- Nije bio jedan vođa? - Ne u tom smislu.
Je li Thierry bio član kolektivnog vodstva?
Naravno, došao je u toj ulozi.
Nemam razloga vjerovati
da nije sudjelovao u ime vodstva ETA-e.
Zašto je Thierry otišao na pregovore u Montreux?
U to vrijeme mislim da vodstvo nije bilo zainteresirano…
za pregovore. Umjesto toga, zanimao ih je kontinuitet,
nastavak političko-vojnog sukoba,
oružanog sukoba.
Zato što nisu bili zadovoljni pregovorima.
Imao sam drukčije mišljenje.
Kad sam vidio, kako je bilo u ovom slučaju,
da se vodstvo ne slaže s mojim mišljenjem
i žele drugačiji pristup, imao sam dvije opcije.
Mogao sam ostati član, što znači da bih morao slijediti naredbe,
ili sam mogao otići.
To sam i učinio.
- I potpuno ste prekinuli odnos. - Potpuno.
- Više niste razgovarali s Eguigrenom… - Ni s kim.
Otišao sam na mjesto koje sam već poznavao.
- U Pirineje? - U Pirineje.
Departman Ariège.
Između 2007. i 2011., istina je da je nastala rasprava unutar ETA-e
što se tiče njene budućnosti
i smjera u kojem će ETA ići.
Iako više niste bili član ETA-e,
jeste li sudjelovali u toj internoj raspravi?
Ne, uopće.
U vezi ETA-e i njenog okruženja,
tijekom posljednja dva desetljeća osjećaju ogroman pritisak
španjolskih vlasti
kao i sa sudova.
Različite iteracije vodstva ETA-e porušene su jedna za drugom.
Živjela ETA! Živjela slobodna Euskal Herria!
Što mislite, koliko je pritisak policije naveo ETA-u
da se odluče trajno razoružati?
To je dio kontroliranja priče. Zovu to „kontroliranjem priče”.
Znači, smatrali su da moraju prikazati
sliku organizacije u raspadu.
To je osnova psihološkog ratovanja.
Morate uvjeriti svoje građane i građanke
da je neprijatelj poražen i da su izgubili.
To na stranu, ne mislite li da se ETA osjećala zarobljeno
pritiskom okoline, pa čak i unutar organizacije?
Ne mislim… Radilo se o praktičnosti.
Kad vas dvije odvojene države napadaju svim snagama,
posebno u današnje vrijeme…
To je teško za svaku organizaciju,
bilo koji pokret, još više za ETA-u
jer su u Europi i francuska i španjolska vlada
dišu im za vratom.
Također je istina
da je organizacija uvijek slušala
što je narod imao za reći.
U to vrijeme, ljudi su im govorili stvari
koje se nisu uklapale u njihov političko-vojni sukob.
ETA se odlučila trajno razoružati.
ETA poziva vlade Španjolske i Francuske
da otvore izravni liniju komunikacije
kako bismo došli na kraj posljedicama sukoba
i prevladali oružani obračun.
ETA je objavila da će se trajno razoružati.
To je najjasniji korak prema miru koji je teroristička skupina poduzela.
Danas bismo trebali slaviti veliku pobjedu demokracije.
Što mislite o posljednjoj poruci o trajnom razoružanju?
Vidite li je kao pobjedu ili poraz?
- Ni jedno ni drugo. - Kako je vidite?
Smatrao sam je nužnim korakom
s obzirom na stvarnost Euskal Herrije.
Je li poruka dostavljena prekasno?
Ne sama poruka. Odluka je donesena prekasno.
Ta odluka, konačni kraj…
oružanog nasilja.
Kad je bilo pravo vrijeme za tu poruku?
Ja sam mislio tako 2005.
Dolazimo do svibnja 2018.
- Osobno ste pročitali… - Da.
Pročitali ste ono što je ostalo kao ETA-ina posljednja poruka.
„ETA,
baskijska socijalistička revolucionarna organizacija za nacionalno oslobođenje
ovim putem obavještava baskijski narod da je putovanje završeno.
Posljedica ove odluke jest
da je ETA u potpunosti raspustila sve svoje strukture.
ETA je proizašla iz naroda, a sada se vraća u narod.
Živjela slobodna Euskal Herria.”
- Više niste bili u ETA-i. - Ne.
Zašto ste pročitali završnu izjavu?
Pročitao sam tu izjavu
jer sam imao dugu karijeru kao član ETA-e
i kao član ljevice za neovisnost.
Svidjelo vam se to ili ne,
činjenica da sam se pojavio… Kako se to kaže?
- Bez maske. - Da.
To je imalo pravne implikacije.
- Očito. - Zašto?
Čitao sam izjavu
organizacije koja se smatra terorističkom.
U teoriji, tko bi to učinio?
Član terorističke organizacije. Međutim, to nije bio slučaj.
- Čudan slučaj. - Jako čudan.
Ali istina je.
Ove godine, 2022., navršit ćete 72 godine.
Desetljećima ste se susretali sa smrću izbliza.
- Bojite li se svoje? - Nipošto. To je život.
Misliš li da kad dođe vrijeme da se suočite sa smrću,
možda ćete se osvrnuti i požaliti?
Požaliti? Mislim da…
Kao i svaki čovjek,
možda bih požalio neke stvari.
Naprimjer, požalio bih…
što…
nisam učinio mnogo više
kako bih
zaustavio taj ludi kotač, tu spirali nasilja ranije.
To bih požalio jer nisam…
Mislim, mogao sam učiniti mnogo više da to okončam ranije.
U ovom razgovoru rekli ste nam nešto što nismo znali.
Mnogo ste toga otkrili, ali nešto specifično nismo znali.
Bili ste umiješani u ubojstvo gradonačelnika Galdakaa.
Nismo to znali, a za to vam nikad nisu sudili.
Osjećate li se i dalje odgovornim za to ubojstvo?
Očito.
Da, priznajem da sam učinio ono što su me tražili
kao člana ETA-e u to vrijeme.
Dakle, preuzimate osobnu odgovornost
za smrti koju je prouzročila ne samo vaša ćelija nego…
Ne, priznajem svoja djela.
Budimo jasni.
Ono što sam ja učinio.
Priznajem ono što sam ja činio kao član organizacije.
Nemojte mi stavljati riječi u usta.
Želim reći gradonačelnikovo ime.
Bio je to Víctor Legorburu.
Njegov je tjelohranitelj bio
mjesni policajac,
Francisco Ruiz Sánchez.
Strojnica ga je pogodila u noge.
Napisao je knjigu o tom iskustvu
koje je bilo prilično traumatično za njega.
Bilo mu je traumatično vidjeti kako su ga susjedi izopćili.
Ljudi bi prelazili na drugu stranu ulice kako bi ga izbjegli u gradu.
Kaže da je bilo gotovo kao da su ljudi ljuti
što je preživio taj napad.
Ako gradonačelnikova obitelj gleda ovo, što biste im rekli?
Rekao bih ono što sam već rekao.
Zbilja mi je žao.
A g. Francisco Ruiz Sánchez?
- Čovjek koji je ranjen. - Rekao bih isto.
Reći ću vam nešto.
Nitko ne uživa u ubijanju.
Nitko.
Očito ne mrtva osoba ili njihova obitelj.
Ali niti osoba koja je to učinila.
To je i bit će
teret koji će ta osoba
nositi do kraja života.
Nosite li ga?
Očito, i reći ću i treći put,
jer preuzimam
odgovornost za svoje postupke.
Stoga očito nosim taj teret.
Kakav je to teret?
To je teret koji uključuje…
hrpu stvari vezanih za ono što je netko učinio u životu.
Je li težak?
Vrlo.
G. Urrutikoetxea, je li sve to imalo smisla?
Gledajte,
ako me pitate je li moj život nešto značio,
jer je to povezano s vašim pitanjem,
rekao bih da sam 50 godina
sudjelovao u borbama baskijskog naroda.
Bilo je pobjeda… Mnogo pobjeda i pogrešaka.
I…
Bila bi šteta da itko kaže
da im život ne znači ništa nakon 50 godina borbe.
To bih nazvao tragedijom.
Sudjelovao sam
i od početka sam bio vjeran svojim uvjerenjima.
Do kraja sam se trudio živjeti kao član,
najbolje što sam mogao.
I točka.
Nisam očekivao ništa od ovoga.
Jordi.
Stvar je u tome…
Upravo sam naučio nešto novo.
Nikad ne bih pomislio
da je Josu Ternera umiješan u to ubojstvo, Jordi.
Nikad to ne bih pomislio.
Zato je vrijedno reći da postoje 330 slučajeva
čiji su počinitelji nepoznati.
Voljeli bismo znati tko su počinitelji.
Koliko god da sam bio ugodno iznenađen
intervjuom koji si vodio s tim…
Htio sam reći „ubojicom”.
Htjeli bismo…
Voljeli bismo da drugi svjedoče na sudu.
Tako bismo mogli živjeti u miru i napokon zaboraviti sve ovo.
Što se tiče vašeg napada,
Josu Urrutikoetxea rekao je da mu je zbilja žao.
Ne bih rekao.
Mogao je reći…
Mogao ti je reći
da se kaje zbog toga.
Naravno, nosi svoj teret.
Ali mislio je da se bori za nešto,
da brani Baskiju iz bilo kojeg razloga,
kako bi se osamostalili i osnovali vlastitu naciju.
Ali ne žali za onime što je učinio.
Da je Josu Urrutikoetxea sad ovdje, što biste mu rekli?
Rekao bih mu da mi se ispriča.
Ako me zamoli za oprost
i prizna sve zločine koje je počinio,
bit ću u miru.
Samo želim mir.
Da zaboravimo mržnju i teror koji smo doživljavali 60 godina.
Ne znam
bismo li se rukovali da sve ovo ostavimo iza sebe.
Ali mislim da taj dan neće doći.
Nakon 60-godišnjeg djelovanja, ETA je prestala s radom 2018.
Organizacija nikad nije postigla ciljeve radi kojih je osnovana.
Baskijska ljevica za neovisnost priznala je 2021.
da do boli nanesene žrtvama ETA-e „nikada nije trebalo doći”.
U vrijeme dovršetka ovog dokumentarnog filma, u rujnu 2023.,
u Francuskoj i Španjolskoj zarobljeno je 166 članova ETA-e.
ETA je najavila da će se trajno razoružati 2011.
i otada nisu počinili teroristički čin.
ETA je jedina teroristička organizacija u Europi koja je to učinila.
Francisco Ruiz je u mirovini i živi u Ciudad Realu u Španjolskoj.
Josu Urrutikoetxea je na uvjetnoj slobodi u južnoj Francuskoj
i čeka izručenje u Španjolsku.
Prijevod titlova: Ivana Kužić