Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Az ETA nevű terrorszervezet 1968 és 2010 között 852 főt gyilkolt meg
és 2661-et sebesített meg.
Forrás: Spanyolország belügyminisztériuma
Az ETA-t 1959-ben, Franco diktatúrája idején alapították
azzal a céllal, hogy harcoljanak Baszkföld függetlenségéért.
Franco 1975-ben bekövetkezett halála után az ETA egyre erőszakosabbá vált.
A gyilkosságok több mint 90%-át
a demokráciára való áttérés után követte el.
A spanyol állam, valamint szélsőjobboldali és önbíráskodó csoportok
jogellenes háborút vívtak az ETA ellen, melynek során 73 ember halt meg.
Forrás: A baszk kormány
Francisco Ruiz és Josu Urrutikoetxea nem ismerik egymást,
és csak egyszer keresztezték egymás útját.
Filmünk az ő történetük egy részét mutatja be.
Azért költöztem Euskadiba, mert…
Nos, egyike voltam azoknak a bizonyos háború után született gyerekeknek.
Hároméves koromban költöztünk oda.
Aztán 17 évesen vízvezeték-szerelő lettem.
És ott éltem 28 vagy 29 éves koromig,
amikor is Ciudad Realba költöztem.
Sokáig éltem ott.
Ott nősültem meg.
Ott született a négy lányom.
És hogy őszinte legyek…
mindig is szerettem Euskadit.
És hát…
szép emlékeim vannak arról a vidékről.
A katonai szolgálat után Galdakaóban, ahol laktam,
meghirdetettek három állást a városi rendőrségnél.
Közszolgálati felvételivel.
És hát én nem akartam különösebben rendőr lenni.
Azelőtt soha nem is jutott eszembe.
De úgy gondoltam, kell valamiféle rendes jövedelem,
mert akkor már négy lányom volt, és szükségünk volt a pénzre.
Francisco, mi történt 1976. február 9-én?
Nos, '76 február 9-én
szolgálatban voltam. Reggel hatra mentem be.
A helyi városi rendőrségi feladatainkon kívül
volt egy kísérőszolgálatunk is a polgármester számára.
A polgármester mindig pontban nyolckor indult el.
Aznap én voltam vele.
Rangidősként rajtam volt a sor,
hogy várjak a polgármesterre a háza ajtaja előtt.
Ezután elsétált a kocsijához,
ami 500 méterre állt onnan.
És mindig ugyanabban az időben indult el.
És mindig az utca ugyanazon oldalán ment.
És körülbelül 20 méterre voltunk a bejárati ajtótól,
amikor megjelent egy ETA-kommandó.
Kézifegyverekkel és gépfegyverekkel támadtak,
és tüzet nyitottak ránk.
A polgármestert talán öt vagy hat lövés érte.
Azonnal meghalt a helyszínen.
Én is több lövést kaptam a mellkasomba…
és a gyomromba.
De gyorsan tudtam reagálni, és két kocsi közé ugrottam.
És hát ez mentette meg az életemet.
Amikor a terroristák menekülni kezdtek,
újra rám lőttek a gépfegyverrel.
Még hatszor eltaláltak deréktól lefelé.
De…
életben maradtam. Nem haltam ott meg.
Nem vesztettem el az eszméletemet.
Mivel akkor katolikus voltam… Nem gyakorló katolikus, de az voltam.
Imádkoztam a Szűzanyához…
hogy tartson életben…
hogy felnevelhessem a lányaimat.
Ekkor vesztettem el az eszméletemet. Később azt mondták, hogy félelmetes volt,
mert amíg ott voltunk, és életben voltam, senki nem jött oda segíteni.
Pedig a város főutcáján voltunk.
Reggel nyolc óra volt, és mindenki munkába ment.
Később felhívták a feleségemet, és ő…
a legrosszabbra gondolt.
Szóhoz sem jutott.
Mikor elmondták neki, elnémult.
Érte ment egy rendőrautó a városi rendőrségtől,
és behozták a kórházba.
Én már a műtőben voltam.
Az első dolog, amit mondtak neki, az volt, hogy nem sok esélyt adnak nekem
a sok lőtt sebem miatt.
De azt hiszem, az imáim meghallgattattak.
A Szűzanya megsegített.
A következő öt hónapot ott töltöttük, Jordi.
Öt hónapot.
Öt hónap a kórházban.
Amikor kiengedtek,
eljöttem, de kerekesszékben ültem.
És amikor először a városban jártam, azt vettem észre,
hogy az emberek elkerülnek, Jordi.
Kiközösítettek.
Az ismerőseim átmentek az utca másik oldalára.
Akkoriban az emberek már féltek, rettegtek Baszkföldön.
Az abertzalék, a nacionalisták féltek szóba állni
a terrorizmus áldozataival.
És ez nagyon fájt nekem. Legalább annyira fájt, mint a merénylet.
Azt látni, hogy hogyan taszít ki az a közösség,
amelyben három vagy hat éves korom óta éltem,
mióta Galdakaóba költöztünk…
Abban a városban éltem. Mindenki ismert.
És kiközösítettek, mert áldozat voltam.
Ezt nem viseltem túl jól.
Amikor a feleségem elment a boltba vagy a henteshez,
a hentes nem tudta tartani a száját.
Bár a hentesüzlet tele volt, azt mondta neki:
„Ez a fasisztát már régen meg kellett volna ölni.
És az a rendőr baszódjon meg, amiért megvédte!”
A feleségem könnyes szemekkel jött haza.
Döntést kellett hoznom. Beszéltem a családommal,
és úgy döntöttünk, elhagyjuk Baszkföldet.
Mint… Nem is tudom.
Mint a leprások.
El kellett mennünk.
Érzett valaha gyűlöletet azok ellen, akik megtámadták önt és a polgármestert?
Hogy éreztem-e valaha gyűlöletet irántuk? Hát persze.
Akkoriban egyenlő arányban éreztem gyűlöletet és félelmet.
A merénylet ügyét sosem zárták le.
Az ETA terrorszervezet azon tagjait, akik megtámadták önöket,
nem sikerült azonosítani,
mások pedig amnesztiát kaptak 1977-ben.
Forgattunk egy dokumentumfilmet
egy Josu Urrutikoetxeával, az ETA egykori tagjával folytatott
beszélgetés, interjú alapján.
Nem tudom, hogy ön…
Igen, Josu Ternera.
Meglepetten hallottuk,
hogy új információi vannak az önöket ért merénylet napjáról.
És…
önnek legalábbis tudnia kell, hogy ez történt.
Hűha, most hallok erről először egy ETA-s terroristától.
Talán szeretné megnézni a felvételt. Ha nem szeretné, azt is…
Persze hogy szeretném.
Sok idő telt el azóta,
és szeretnék valami újat megtudni a merénylet napjáról.
Akkor örömmel megmutatom.
Jól van.
Nem kedveli a Ternera, vagyis „borjú” nevet.
De beszéltem olyanokkal, akik jól ismerik,
a volt bajtársaival, egykori ETA-tagokkal, és mind így nevezik önt.
Honnan ered ez a név?
Az ivócimboráimmal jártuk Saint-Jean-de-Luz bárjait.
És az egyik állomáson egyikünk, akit most nem neveznék meg, azt mondta:
„Baszd meg, úgy viselkedsz, mint egy borjú!”
Mi történt ezután?
Nos, nem sokkal ezután
az egyik embert, aki ott volt,
letartóztatták Dél-Baszkföldön.
Megkínozták, és azt mondta a rendőrségnek:
„Igen, ebben a bárban aznap
ezzel meg azzal a fickóval voltam.
És ott volt egy fickó, akit Ternerának hívtak.” Ennyi.
„Ő itt?” Mutattak egy fotót. Azt mondta: „Ő.”
És ettől kezdve…
a nemzetközi elfogatóparancsokban ez a becenév jelent meg.
- Josu Ternera. - Igen.
- Josu Ternera… - Josu Ternera…
Meggyilkolták Carrero Blanco admirálist, Spanyolország miniszterelnökét.
Terrorista merénylet áldozata lett.
URRUTIKOETXEA AZ ETA KATONAI SZÁRNYÁNAK MÁSODIK EMBERE
„JOSU TERNERA” AZ ETA VEZÉRE, A KATONAI SZÁRNY FEJE
AZ ETA LEGBEFOLYÁSOSABB VEZÉRE
José Antonio Urrutikoetxeát letartóztatták.
José Antonio Urrutikoetxeát,
alias Josu Ternerát az ETA első számú vezetőjének tartják.
NINCS KIADATÁS
SZABADSÁG JOSUNAK!
Ma a francia hatóságok átadták a spanyol rendőrségnek
Josu Ternerát, az ETA vezető tagját.
Ternera a gyanú szerint az ETA nemzetközi szárnyának vezetője.
A kurva anyátokat!
Gyilkosok!
Ami sok, az sok!
Josu Ternerát ma kiengedték a börtönből.
Éljen az ETA katonai szárnya!
A parlamentben helyet szerezni mindig jobb,
mint fegyvert fogni és használni.
Mindig jobb.
Bármennyire is fáj nekünk, joga van hozzá.
Josu Ternera, szólj a volt bajtársaidnak,
hogy a nép majd megvívja a saját forradalmát,
változtat a szavazóurnáknál!
NEM AZ ETA-RA - ELÉG
A Batasuna párt képviselője és az ETA korábbi vezetője,
Josu Ternera szabadlábon van.
Nem ismerjük Urrutikoetxea úr tartózkodási helyét.
Nincs erről információm, és fogalmam sincs,
kiderül-e előbb-utóbb, hogy hol van.
A kormány tárgyalásokat kezd az ETA-val.
Mi volt Josu Ternera előnye? Hogy ismerte a parlament működését.
Az ETA beszünteti fegyveres tevékenységét.
ELŐRE MINDKÉT FRONTON
A kulcsfontosságú figura, Josu Ternera szerint ez az út vége.
„Az ETA-t a nép szülte,
és most a népben oldódik fel.”
Az eső képsorok Josu Terneráról, miután 17 év menekülés után
őrizetbe vették.
Letartóztatták Josu Ternerát, az ETA utolsó vezető tagját.
…gratulálok José Antonio Urrutikoetxea Bengoetxea,
azaz Josu Ternera letartóztatásához.
A spanyol kabinet ma kérvényezte Franciaországtól
Josu Ternera ETA-tag kiadatását.
Egy francia bíró felmenti Josu Ternera ETA-tagot
a 2011 és 2013 közötti ETA-tagság vádja alól.
Még folyamatban van egy tárgyalása, majd kiadják Spanyolországnak,
ahol bíróság elé áll majd a polgárőrség
zaragozai laktanyája elleni merényletért,
és az ETA kocsmákon keresztüli finanszírozásáért.
SZEMTŐL SZEMBEN AZ ETA-VAL: BESZÉLGETÉSEK EGY TERRORISTÁVAL
„Mindig az ETA tagja voltam, az is leszek, és büszke vagyok rá.”
- Ezt egy párizsi tárgyaláson mondta. - Igen.
Igen, nyilvánvalóan ETA-tag voltam.
És erre büszke?
ETA-tag voltam.
Amikor ez a nyilatkozat 1990-ben elhangzott,
a helyzet teljesen más volt, mint amikor csatlakoztam a szervezethez,
vagy ma.
Egyáltalán nem tagadom, hogy így nyilatkoztam.
Ön egyike azoknak,
akik hosszú karriert futottak be az ETA-ban,
az egyik leghosszabbat az ETA terrorszervezetében.
A megalakulása után csatlakozott.
Szinte minden fontos eseményében vezető szerepe volt.
Tizenkét évet töltött börtönben.
Több mint 20 évig bujkált.
És 2018-ban jelentette be az ETA feloszlását.
Ez összesen majdnem 50 év.
Az ETA volt az ön élete?
Az ETA az életem része. Ez tagadhatatlan.
Ahogy mondta.
Önként csatlakoztam az ETA-hoz
17 éves koromban.
Most már elmúltam 71 éves.
Ezért így vagy úgy,
de nyilván van köztünk egy kapcsolat.
Bár azt azért hozzá kell tennem,
hogy az ETA már megszűnt.
Mit vár ettől a találkozótól?
Nos, remélem, hogy…
A mai napig mások beszéltek helyettem.
Nemcsak beszéltek, hanem könyveket is írtak.
Nekem pedig különböző okokból kifolyólag
kevés lehetőségem volt kifejeznem magam.
Franciaországban vagyunk. Nem tudom, megmondhatom-e, hol.
Mindegy, de ez nem Franciaország.
Minden tiszteletem az öné,
de talán, vagyis nyilván azt gondolja,
hogy ez Franciaország. Jó.
De szerintem nem Franciaország.
Mások francia Baszkföldként ismerik,
de számomra ez Euskal Herria, azaz az Észak-Baszkföld.
Ezért folytassuk…
Folytassuk ezt a beszélgetést ezt szem előtt tartva!
- Tiszteletben tartom a szóhasználatát. - Rendben.
Én úgy vélem, Franciaországban vagyunk. Legalábbis jogi szempontból.
Saint-Jean-de-Luzben.
Spanyolországban sok ember számára a neve
nemcsak a terrorizmus, hanem a brutalitás és a kegyetlenség szinonimája is.
Ám azok, akik vezető szerepet játszottak abban a békefolyamatban,
ami az ETA terrorszervezet megszűnéséhez vezetett,
köztük a spanyol állam emberei,
önt kulcsfontosságú szereplőnek tekintik az erőszak megszüntetésében.
És?
Hogy egyezteti össze ezt a két énjét?
Nem egyedi eset az enyém. De nálam ez afféle…
trófeává vált.
És itt jön be a narratíva, amit alkottak, a győztesek és vesztesek narratívája.
Azt hiszik, csak egyféle narratíva létezik,
és ebben én a rosszfiúk között vagyok.
Elvették a személyiségemet,
és eltöröltek belőle minden emberi vonást. Elembertelenítettek.
Úgy beszélnek rólam, mintha én lennék az ördög.
Vagy azt mondják, vérszomjasak vagyunk.
Pedig én is csak ember vagyok.
Voltak, és vannak is
határozott politikai, társadalmi, kulturális meggyőződéseim.
Van családom, mint bárki másnak.
Igaz, hogy az ETA tagja voltam.
Nyilvánvaló, hogy ezért Franciaországban bíróság elé állítottak, elítéltek,
de Spanyolországban nem.
És igaz, hogy ETA-tagként a munkám nagy részét az tette ki,
hogy kiköveztem azt az utat, amely elvezethet bennünket
a konfliktus megoldásához.
Majd ezután a továbblépést sürgettem politikai tárgyalások útján.
Bejelentem, hogy a kormány tárgyalásokat kezd az ETA-val,
fenntartva szilárd álláspontját,
miszerint a politikai kérdéseket
csak a nép akaratának
legitim képviselőin keresztül lehet megoldani.
Kezdjük a végén! Az év 2005.
Zapatero szocialista kormánya
tárgyalásokat kezdeményezett az erőszak felszámolására,
és az ETA nevében ön folytatta a tárgyalásokat.
Ön volt akkoriban az ETA vezetője?
Egyáltalán nem.
A munkám ekkor,
2002 és 2006 között kizárólag az volt,
hogy politikai kapcsolatokat építsek, és hogy a dolgokat
a konfliktus leküzdését célzó tárgyalásos megoldás felé tereljem.
Nem volt az ETA vezetője, de az ETA nevében tárgyalt.
- Igen. - A tárgyalópartnere Jesús Eguiguren volt.
Aki akkoriban a Baszk Szocialista Párt elnöke volt.
Igen, pontosan.
Meglepett,
hogy Josu Urrutikoetxea, azaz Josu Ternera alakja alig kapott…
némi figyelmet a tárgyalás többi résztvevőjével ellentétben.
Aktív résztvevő volt, ezért furcsa, hogy nem kapott több…
Kérem, ne nevezzen…
Josu Urrutikoetxeának hívna? Rendben, de Josu Ternerának ne!
Eddig ezt tettem.
Most csak azért mondtam Ternerát, mert mások így hívták önt.
- Itt nem fogom így hívni. - Nem…
Nos, nem tudom.
Nem voltam tagja függetlenségpárti balos szervezeteknek.
Akkoriban úgy vélték…
Ezt tartották a legjobbnak, így ezt tették.
A tárgyalásaik során, 2005 júniusában volt egy áldozatok nélküli ETA-merénylet.
- A madridi La Peinetában. - Igen.
Hogy élték meg? Mit mondott?
Nyilván aggasztónak találtam.
Hogy érti, hogy aggasztónak?
Nos, ez hatással van az emberre.
Egy akció, hát… Jobb lett volna, ha nem történik meg.
Mert úgy talán…
megalapozottabb lett volna a megállapodás.
Szintén a tárgyalások első szakaszában,
július 7-én Londonban dzsihádista merénylet történt,
amely a brit fővárosban több mint 50 halálos áldozatot követelt.
Ez hogy érintette?
Nos, úgy gondoltam…
hogy az ilyen típusú akcióknak, nevezhetjük őket erőszakosnak is,
nincs létjogosultsága.
De nem mennék bele…
Nem tudom értelmezni a dzsihádista szervezetek logikáját.
Nem osztom a véleményüket,
amely lényegében azon a nézeten alapul,
hogy minden állampolgár, aki X kormányra szavazott,
akár Párizsban, akár Londonban,
egyenrangú résztvevője és felelőse mindannak,
amit a különböző brit kormányok tettek Afganisztánban, Jemenben,
Szudánban vagy Pakisztánban.
Ez az ő véleményük. Én nem értek egyet vele.
De látta a merényleteket, és azt mondta: „Micsoda barbárság?”
Megismétlem, amit már elmondtam.
Nem illik bele a gondolkodásmódomba.
Nem tudom felfogni,
bármennyire is próbálják igazolni,
az iszlamistákra gondolok,
hogy minden állampolgár célpont.
Szerintem ez abszurd.
De az iszlamisták ezt gondolják.
Hadd kérdezzem meg! Mi a különbség az Istenért való gyilkolás
és a hazáért való gyilkolás között?
A gyilkolás…
Szerintem…
Nem hiszem, hogy önnek vagy bárki másnak…
olyat mondtam volna, hogy a gyilkolás rendben van.
Soha.
Szerény, munkásosztálybeli családból származom,
édesanyám és édesapám családja is a mezőgazdaságban dolgozott.
A családom apostoli római katolikus volt, ahogy mondani szokták.
Gyermekkoromtól fogva gyakorlatilag kényszerítettek,
hogy vasárnaponként misére járjak, ahogy kell.
Ez egyfajta kényszer volt, mert hívők voltak,
és volt egy elképzelésük a jó családról.
És ön hívő volt?
Ennyi idősen ki mondhatja magáról, hogy hívő?
Gyakorlatilag szajkóznod kell a dolgokat.
Hiszek, csak nem Istenben.
Az ember, amióta csak létezik, hisz valamiben.
A hit egy dolog, a vallás egy másik.
- Ön miben hisz? - Abban, ami körülvesz.
Abban, amit látok. A természetben.
És az emberben.
Biztosan megtanulta a tízparancsolatot.
Muszáj volt. A vallás tantárgy volt az iskolában.
Sok parancsolatot megszegett ETA-tagként?
„ETA-tagként”?
Nem látok összefüggést. Nem vagyok hívő,
ezért ETA-tagként nem szegek szabályokat. Nem hiszek ebben.
A hetedik parancsolat az: „Ne lopj!”
Ha ezt nem mondja el, hogy ez a hetedik, sosem tudom meg.
- És? - Betartotta, vagy sem?
Hogy jön ez ide? Nem tartottam be. Nyilván nem tartottam be.
- És az ötödiket? „Ne ölj!” - Azt igen.
Hogy talált az ETA-ra?
Az ETA…
Abban a történelmi időszakban, amelyben született,
vagyis az 1950-es évek végén,
megjelent róla pár hír az újságokban, már ahogy megjelenhetett.
Így hallottam róla, meg az otthoni beszélgetésekből.
Hallott olyasmit otthon, hogy „ez és ez belépett az ETA-ba”?
Igen, persze.
Volt ilyen hír otthon.
És akkor láttam, hogy az egyetlen mód,
az egyetlen hatékony módja annak,
hogy szembeszálljunk a rendszerrel, amely elnyomott, megfullasztott minket,
ez az új dolog volt, az ETA.
És 17 éves voltam,
amikor az egyik legközelebbi barátom azt mondta:
„Figyelj, én tagja vagyok az ETA-nak. Csatlakozol?”
És én belementem.
ÁLLOMÁS POLGÁRŐRSÉG - RENDŐRSÉG
LELŐTTÉK A POLGÁRŐRSÉG FORGALMI TISZTJÉT EGY TÁMADÓT A POLGÁRŐRSÉG MEGÖLT
Ön 1968-ban csatlakozott az ETA-hoz.
Nem sokkal később az ETA megölte első áldozatát,
José Pardines polgárőrt.
Azt gondolta akkoriban,
hogy ez a gyilkosság túllép egy bizonyos határvonalat?
Nem, mert…
A baszk nép jelentős hányada, baszk férfiak és nők egyaránt úgy vélték,
hogy egy elnyomó rendszer ellen
minden rendelkezésre álló eszközt be kell vetni.
- Nos… - Az erőszakot is.
Mindenféle erő… Minden eszközt.
Ez nem csak az ETA álláspontja volt,
vagy csak az én álláspontom. Nagyon sokan így érezték.
Nem sokkal Pardines polgárőr halála után
meghalt az ETA első tagja,
Txabi Etxebarrieta is. Ő volt a felelős Pardines haláléért.
Látva, hogy mi történt egy másik ETA-taggal,
hajlandó lett volna az életét áldozni a hazáért?
Amikor csatlakozol az ETA-hoz, tisztában vagy a következményekkel.
Hogy meg is halhatsz.
A hazádért.
Az ideológiákért, ugye.
Részesült katonai kiképzésben az ETA-ban?
Igen.
Ez miből állt?
Akkoriban nem sokból.
Nem sokból, mert annak idején,
és most ugyanarra az időszakra gondolok, az ETA négy fronton működött.
Politikai front, katonai front, munkásfront és kulturális front.
Katonai kiképzésre akkor nem volt szükségünk,
mert nem voltunk a katonai front részei.
De volt némi minimális oktatás,
amely magában foglalta a Molotov-koktélok készítését,
a robbanóanyagok alapvető használatát, és…
valamint a kézifegyverek működtetését és használatát.
Megtanult lőni?
Ha azt nevezhetjük így.
Mivel a kulturális fronthoz tartoztunk, lőni megtanulni akkoriban azt jelentette,
hogy megtanultuk a kézifegyver működését, és lőttünk párat. Ennyi.
Mikor kapta meg az első fegyverét?
Az elsőt, amihez nyúltam, nem adták oda.
Amikor először nyúltam fegyverhez…
talán 18 vagy 19 éves lehettem.
Megtanultam, hogy működik.
Aztán az első fegyveremet…
Talán '71-ben lehetett. És az első fegyveremet nem adták nekem.
Mármint amikor…
Amikor megszöktem, és száműzetésben voltam Észak-Baszkföldön, Iparraldéban,
a politikai front tagja voltam.
És akkoriban
csak az ETA katonai frontjának tagjai hordtak fegyvert.
Tehát tudtam, hogy veszélyben vagyok,
mert titokban, illegálisan mentem át, hogy politikai munkát végezzek,
hangsúlyozom, politikai munkát, Dél-Baszkföldre.
ezért vettem egy pisztolyt egy csempésztől.
Baszk csempész volt.
A pisztoly Bayonne-ban készült. MAB volt a típusa.
- MAP? - MAB. M-A-B.
Manufacture d'armes de Bayonne.
Egy 7,65 milliméteres pisztoly volt, és 500 frankot fizettem érte.
Saját zsebből.
Mert a szervezet által birtokolt fegyverek
kizárólag a katonai front tagjai számára voltak fenntartva.
Hányszor kellett használnia?
- Életemben? - Igen.
Nos, néhányszor.
De amikor használtam,
önvédelemből tettem.
- Csatlakozott valaha kommandóhoz? - Igen.
Melyikhez?
- Az egyikhez. - De többhöz is?
Nem.
Nos…
Mármint többhöz, de más időpontokban.
- Mi volt a kommandó neve? - Nem volt neve.
Néhány kommandónak volt neve, vagy utólag kaptak.
És merre voltak?
Az egyik gyakorlatilag szinte vándorolt,
a másik pedig Bizkaiában volt.
Melyik évben volt ez?
A '70 -es években.
Részt vett halálos áldozatokkal járó merényletben?
Igen.
Elmondaná, melyikben?
Igen, elmondhatom.
Közvetett módon…
Közvetett módon, nem a kommandóban. De részt vettem a szervezésükben.
Carrero Blanco merényletéében, és…
Egy másikéban, Galdakao polgármesteréében.
Őt az ETA ölte meg?
Az ETA ölte meg, és nyilván fel is vállalta.
GALDAKAO POLGÁRMESTERÉT MEGÖLTÉK, AMIKOR KILÉPETT OTTHONÁBÓL
Az köztudott, hogy részt vett a Carrero Blanco elleni merényletben.
De arról nem tudtunk, hogy részese volt
a Galdakao polgármestere elleni merényletnek.
- Milyen szerepet játszott benne? - Amilyet kellett.
Ami mi is volt?
Amire szükség volt.
A kommandóban az a dolgod, hogy elvégezz egy feladatot,
ami az illető halálához vezet.
- Önt jelölték ki lövésznek? - Nem.
Lőtt volna, ha erre kérik?
Nos, akkor igen.
A Galdakao polgármestere elleni merénylet 1976-ban volt.
Franco akkor már halott volt.
Nem tudom pontosan, de igen. Nem tudom pontosan…
Mindegy is, a rendszer, a fasiszta rendszer
a legcsekélyebb lépést sem tette meg azon dolog irányába, amit később…
„reformnak” hívtak.
Szóval közölték velük…
Az ETA nem egy, de több közleményt is kiadott,
miszerint vagy lemondanak,
vagy a rendszer bűntársainak tekintik őket.
Ez volt az a fenyegetés…
Nem fenyegetés volt. A politikai helyzet analízise.
Együttműködtek a baszk nép elnyomásában, mivel olyan intézményeket képviseltek,
amiket nem a nép nem választott meg.
Ez nekem fenyegetésnek tűnik.
Úgy látja, ahogy akarja.
De ez volt a helyzet.
És mindenki tisztában volt vele.
Olyannyira, hogy sokuknak testőre volt.
- Akkor már voltak testőreik? - Igen.
- Galdakao polgármesterének is? - Igen.
Elismerte, hogy részt vett egy másik halálos merényletben is.
Ez a francoista kormány miniszterelnöke,
Luis Carrero Blanco elleni merénylet volt 1973-ban.
OGRO (GILLO PONTECORVO, 1979)
Kérdezze meg, történt-e valami a miniszterelnökkel!
A kísérőautóban lévő tisztek megsérültek,
és keressük a miniszterelnök autóját.
Úgy tűnik, a tetőn lévő kocsi a miniszterelnöké.
Úgy tűnik, meghalt.
Egy évvel korábban, 1972 januárjában
három tonna robbanóanyagot loptak el egy hernani raktárból.
Amit ennél a merényletnél használtak.
- Részt vett a rablásban? - Igen.
Később részt vett a Luis Carrero Blanco elleni merényletben?
Közvetlenül nem,
mert nem voltam tagja az úgynevezett „Txikia kommandónak”.
De részt vettem a Carrero Blanco-akció előkészítésének
egyes fázisaiban.
Pontosabban?
Épp most mondtam egyet.
- A rablásban? - Nyilván.
Bármi másban?
Technikai dolgokban, anyagok szállításában, vagy…
Technikai dolgokban.
De nem ez volt az eredeti terv.
Ez az akció…
Carrero Blancót a miniszterelnöki kinevezése előtt
a szervezet el akarta rabolni.
Hogy a szabadságáért cserébe
a politikai foglyok szabadon bocsátását kérje.
De mi történt?
Amikor minden készen állt,
minden információt többször átnéztek,
előkészítették a logisztikát…
Meglepetés!
Carrero Blancót kinevezték miniszterelnöknek.
Ez szigorúbb biztonsági intézkedéseket jelentett,
és azt, hogy alkalmazkodnunk kellett…
Az őt elrabolni próbáló akciócsoportnak…
meg kellett változtatnia minden tervét.
Ön a '70 -es évek elején már francia Baszkföldön élt,
és ott gyilkosságot kísérelt meg ön ellen
a szélsőjobboldali Baszkföldi Spanyol Zászlóalj nevű csoport.
Azt hiszem, ez 1975 júniusában volt.
- Emlékszik, mi történt? - Igen.
Pontosan emlékszem arra a napra.
A feleségem épp a konyhában volt.
Én pedig térdeltem,
az íróasztal helyett az ágyon írtam.
A nagyobbik fiam, aki alig több mint egyéves volt,
az ágyban volt mellettem.
A lányom, aki éppen akkor született,
egy olyan szobában volt, amelyik arra nézett, ahol az autó parkolt.
Azonnal bementem a szobába, ahonnan a robbanás jött,
ahol a kislányom a kiságyban feküdt.
Beborították az üvegszilánkok.
Nos, szerencséje volt, hogy semmi…
Jó, megrepedt a dobhártyája…
de semmi komolyabb.
Az is elég súlyos volt.
Túlélte, mert az ágy magasabb volt, mint a kiságy.
Szóval az üveg… A robbanás azt söpörte el.
Kimentünk, mert a bejáratnál tűz volt.
Egy másik ajtón mentünk ki,
és láttam, hogy a kocsi lángokban állt,
teljesen megsemmisült. Volt mellette egy holttest.
Kinek a teste?
A zsoldoscsapat egyik tagjáé,
akik a bombát a kocsimba tették.
Azzal a szándékkal, hogy akkor robbanjon fel,
amikor másnap beülök a kocsiba a családommal.
Hogy érezte magát, mikor rádöbbent, hogy az egyik gyereke meghalhatott volna?
Mind meghalhattunk volna.
Hogy éreztem magam? Nos…
Hogy áldozatul estek… Ebben az esetben… De azok is.
Nyilván a spanyol állam elleni támadás áldozatai lettek volna. És azok is.
Ébresztett ez önben erkölcsi kételyeket
az ETA által elhelyezett bombákkal kapcsolatban,
amelyekkel más családokat az önéhez hasonló helyzetbe hoztak?
Nyilvánvalóan, mármint…
A fegyveres erőszak…
Számomra
és az ETA számára
a fegyveres erőszak sosem volt önmagában cél.
Soha.
De a fegyveres erőszak évtizedei
számtalan áldozattal jártak mindkét oldalon.
Helyrehozhatatlan áldozatokkal.
Jóvátehetetlen eredményekkel.
És azt hiszem,
ezeket az áldozatokat…
el kell ismernünk.
És a konfrontáció, a konfliktus…
azt eredményezte…
hogy gyakorlatilag megfeledkeztünk,
szinte mindig, a dolgok erkölcsi oldaláról.
Amelyet valahogy háttérbe szorítottak
az erőszak spiráljának perverz következményei mindkét oldalon.
És ez egyre csak fokozódott.
És az erőszak ezen spirálja
mindannyiunkat oda vezetett,
férfiakat és nőket egyaránt, kölcsönösen, mindkét oldalon,
hogy érzéketlenné váltunk mások szenvedése,
mások fájdalma iránt.
- Önnel ez történt? - Nyilván.
De erre talán csak utólag jöttem rá.
Mert amikor térdig jársz az erőszakban,
az valamilyen módon gátol abban,
hogy az etikai aspektus,
a másik szenvedése iránti érzékenység felé haladj.
Most mindkét oldalra gondolok.
Nem volt empátia a másik fél szenvedése iránt.
Senki nem képzelte magát
a másik fél helyébe, hogy lássa, hogy szenved.
Mindkét oldalon ez volt.
- Ünnepelte valaha valakinek a halálát? - Egyáltalán nem. Soha.
Néhány ETA-tag beismerte, hogy megünnepelte a merényleteket.
- Ön egyet sem ünnepelt meg? - Nem.
Az egyetlen dolog, amit valaha megünnepeltem…
Carrero Blancóban nem vagyok biztos. Talán.
Az Franco halála volt.
Spanyol honfitársaim,
Franco meghalt.
Nyilvánvaló, hogy Franco halála
nem késztette az ETA-t céljainak feladására.
Épp ellenkezőleg, ha a számokat nézzük:
1979-ben 80 halott,
1980-ban 98 halott.
Csaknem heti két haláleset.
Mit próbáltak elérni ennyi gyilkossággal?
Az ön szavaival élve az ETA azt próbálta elérni,
hogy…
hogy a spanyol kormány
üljön le a tárgyalóasztalhoz, és ez a párbeszéd oda vezessen,
hogy a problémát tárgyalás útján oldják meg.
Halottakkal próbálták a kormányt tárgyalásra bírni.
A cél nyilvánvalóan a kormány megingatása volt,
hogy a kormány elemezze a helyzetet, és azt mondja:
„A további halálesetek elkerülése érdekében
nézzük meg, mit akarnak ezek az emberek, akik ezeket a haláleseteket okozzák!
Mit akarnak? Kopogtassunk be hozzájuk!”
Nem tartotta aggasztónak,
hogy a szervezet, amelyhez tartozott, egy év alatt 98 embert gyilkolt meg?
Nem is az, hogy „aggasztott”.
Ugyanazt a szót használtam, amit ön a La Peineta elleni merénylet kapcsán.
Mindig is úgy gondoltam,
hogy ezek a halálesetek megelőzhetők lettek volna.
Barátok voltak Yoyesszel?
Nem mondanám, hogy barátok, de igen, ismertem.
María Dolores González Katarain, Yoyes volt
az első nő, aki az ETA vezető tagjává vált.
Majd 1979-ben szakított a szervezettel,
és Mexikóba vonult száműzetésbe.
Egyik barátja szerint ön volt az, aki elbúcsúzott tőle, mikor Mexikóba ment.
Igaz ez?
Igen, én is ott voltam másokkal együtt. Igen, kikísértem. Ez igaz.
De nem csak ez.
Meglátogattam Yoyest Mexikóban.
Ez mikor történt?
Nem emlékszem, mikor, de amikor Mexikóban volt.
- Már száműzetésben volt ott. - Igen.
- Már nem volt ETA-tag. - Nem.
Tudta, hogy Yoyes kilépett a szervezetből.
- De elment Mexikóba, és találkoztak. - Pontosan.
Ebédeltünk, vacsoráztunk, csináltunk ezt-azt. Igen.
Az ETA 1986. szeptember 10-én
meggyilkolta Yoyest a városa főterén. Ahol a fiával volt.
Akkor 32 éves volt.
YOYES ÁRULÓ
YOYES SPICLI
Mit érzett, amikor az ETA megölte Yoyest?
Ez más volt… Ez… Nem is tudom.
Nagyon nehéz kifejezni, amit akkor éreztem.
Nagyon nehéz volt.
Én…
Mélyen felzaklatott, és ma is fáj,
mert, mint mondtam,
ismertem őt, és volt egyfajta kapcsolatunk.
De abban az időben…
az ETA, valószínűleg az ETA vezetősége
úgy vélte…
hogy az a lépés, amit Yoyes tett, amikor kapcsolatba lépett
a Belügyminisztérium embereivel…
Nyilvánvaló, hogy amikor úgy döntött,
hogy megegyezik vagy alkut köt az ellenséggel,
az azt jelentette,
hogy része lett a visszaintegrálás, a megosztás politikájának,
amit Felipe González kormánya terjesztett elő.
Tehát Yoyes átlépte ezt a határt,
és kapcsolatba lépett a Belügyminisztériummal,
ezért ölték meg?
Nyilvánvaló, hogy az ETA szükségesnek találta kivágni
azt a rákos elfajulást, ami ebből adódhatott volna.
Attól a pillanattól, hogy fontos ember…
Mármint minőségileg nagyon fontos ember volt.
- Volt szerepe ebben a döntésben? - Nem.
Felolvasok egy részt Yoyes személyes naplójából.
„Én, María Dolores González Katarain, kijelentem, hogy az ETA megfenyegetett,
amikor megtudták, hogy visszatérnék a száműzetésből,
hogy Dél-Euskadiban éljek a családommal.
Elfogadhatatlan, hogy egy magát forradalminak valló szervezet
fasiszta vagy sztálinista taktikát alkalmazzon
a volt tagjaival szemben.”
Igaz, amit Yoyes írt?
Az ETA fasiszta taktikát alkalmazott a meggyilkolására?
Nem tartom ezt fasiszta taktikának Ez a politikai elemzés eredménye.
Volt már alkalma…
Találkozott már Yoyes családjának bármely tagjával?
Nem.
Ha üzenhetne nekik valamit, mit mondana?
Először is, legmélyebb együttérzésem.
Yoyes nővére 1988-ban azt mondta,
hogy az ETA azért ítélte őt halálra, mert másként gondolkodott.
Bármennyire is fáj a halála,
ezzel nem értek egyet, mert…
sosem gondoltam, hogy az ETA azért ölt, mert nem osztották a nézeteit.
Hanem azért, mert az illető így vagy úgy,
de együttműködött az elnyomó eszmékkel és cselekedetekkel
a függetlenségpárti baloldallal szemben.
Ön szerint van olyan politikai eszme, amely indokolja ezt a gyilkosságot?
Nézze, ölni…
nem helyes.
Ez a haláleset elkerülhető lett volna, ahogy másoké is,
ha akkor, amikor az ETA hangoztatta
a baszk nép jelentős hányadának követeléseit,
akkor ezeket nem hagyják figyelmen kívül.
De az egyetlen válasz az elnyomás volt.
Hadd pontosítsak valamit!
Amikor „Baszkföld népének jelentős hányadát” említi,
az egymást követő választások eredményei szerint,
ahol a baszk függetlenségpárti baloldal így vagy úgy,
de leghíresebb pártján, a Herri Batasunán keresztül indult,
nem szereztek meg többet a szavazatok 15-16 százalékánál.
Vagyis ez nem volt „jelentős hányad”.
Megismétlem. Jelentős hányad volt.
Amikor a „baszk népről” beszélünk,
néha érdemes lehet úgy pontosítani: „A baszk nép egy része.”
Igen, mert ilyen értelemben… Földrajzi értelemben is meghatározandó.
Nemcsak politikai preferenciák alapján,
hanem földrajzilag is.
És a százalékok tükrében egyértelmű…
Erre gondolok.
…hogy a baszk nép többsége a választásokon soha nem támogatta tömegesen
az ETA nézeteit.
Mindezek után úgy véli, Yoyes meggyilkolása hiba volt?
Azt hiszem, akkoriban
a szervezet tagjaként
tiszteletben tartottam a szervezet döntését,
amelyet politikai alapon hoztak meg. És ennyi.
Tud autóbombát készíteni?
Nem.
Mindössze két év leforgása alatt, 1986-ban és 1987-ben
négy autóba rejtett pokolgép 49 emberrel végzett.
Köztük tíz gyerekkel.
- Vezetőségi tag volt ekkor? - Nem.
- A politikai vagy katonai szárnyé sem? - Nem.
A nemzetközi szárny tagja voltam.
Az nem volt a vezetőség része?
Nem.
- A politikai vezetőségé sem? - Nem.
A nemzetközi szárny teljes mértékben elkülönült a többitől.
Kinek jelentett? Melyik…
Az ETA vezetőségi tagjainak.
Voltak erkölcsi aggályai azzal kapcsolatban,
hogy ez a taktika
sok ember halálához vezethet válogatás nélkül?
Senki sem tudta,
hogy ez válogatás nélkül fog emberek halálához vezetni.
Ki nem tudta?
Ha a taktikaváltás egyik napról a másikra zajlik,
senki sem tudja,
hogy ez válogatás nélkül fog emberek halálához vezetni.
- Hamar kiderült… - Igen…
Igen, pontosan.
Nem tudom,
az első vagy második autóbombánál-e, de voltak olyan halálesetek,
amelyeknek nem volt közük az ETA célpontjaihoz.
Én nem tennék különbséget az áldozatok között, de az ETA ezt tette.
Nem, ez undorító…
Ha valaki kategorizálta az áldozatokat,
az maga az állam volt.
Például…
Az ETA nem?
Kategorizálta-e az áldozatokat? Soha.
Igyekeztek kevesebb áldozatot ejteni, de nem kategorizálták őket.
Emlékszem egy merényletre…
Szerintem Aznar akkor még nem volt miniszterelnök.
Valaki meghalt. Nem tudom, talán Portugáliában… De valaki meghalt.
A merényletet elítélő sajtóközleményekben az illető sehol nem jelent meg.
Írták, hogy valaki meghalt. De nem emelték ki.
A figyelem… Mivel már kategorizáltak. A figyelem Aznarra irányult.
Tehát valaki meghalt az Aznar elleni merényletben,
és senki sem említette.
A kategorizálás
nem a függetlenségpárti baloldal részéről történt.
De nyilvánvalóan megtörtént.
Emlékszik, mi történt 1987. június 19-én?
Tizenkilencedikén?
Nem… Nyolcvanhét június 19-én?
Nos, nem.
Abban az évben… nem.
Sok dolog történt abban az évben. Rengeteg.
De ez a pontos dátum nem rémlik.
- Hipercor. - Hát persze.
- Halló! - Igen?
- Jó napot! - Jó napot!
Az ETA nevében telefonálok.
1987. JÚNIUS 19.
A Meridiana sugárúti Hipercor fél négykor felrobban.
Mindenekelőtt ürítsék ki a parkolóházat!
- Fél négykor? - Fél négykor.
Mindenki távozzon, főként a parkolóból! A kocsik maradjanak!
Éljen Euskadi!
Meglepett, hogy nem emlékszik, mi történt aznap.
- Nem, miért emlékeznék? - Mert annyira fontos volt.
Egyetértek. De nem…
De emlékszem abból az évből más dátumokra.
Szóval…
Azt hiszem, ott volt például…
a francia állam legnagyobb razziája a Vel d’Hiv-i razzia óta,
ami 1944-ben volt Párizsban.
Arra emlékszem.
Akárhogy is…
Annyi dátum van… Bár, ahogy mondta, ez fontos.
Ez igaz. Igaza van,
a következményei miatt, és amiatt, ahogy történt.
Szóval valóban…
emlékezhettem volna rá.
Mit gondolt arról, hogy az ETA meggyilkolt 21 embert,
köztük négy gyereket
egy barcelonai munkásnegyedben lévő szupermarketben?
Mit gondoltam? Nos…
hogy a következmények…
hogy mindez a szervezet hibája volt.
A Hipercor hiba volt?
Azt hiszem.
De azért tartom hibának…
mert…
az ETA a bizalmát…
egy olyan kormányba, államba helyezte,
amelynek az volt a feladata, hogy megvédje a polgárait.
És bár kétszer is figyelmeztették őket, hogy hagyják el a területet,
nem tették meg.
Mi több, az államot elmarasztalták rendőri gondatlanság bűnében is is.
Mert az a feladata, hogy megvédje az állampolgárait.
Különös tekintettel arra…
hogy két figyelmeztetést is kaptak egy bombáról egy szupermarketben,
ahol több száz ember volt, több száz ember.
Tisztázzunk valamit: hibázott az ETA, vagy nem?
Már mondtam, hogy hiba volt, legalábbis az ETA értékelése szerint.
Tehát beleestek a csapdába. A kormány csapdájába.
Azt hitték, mindegy, mit tesznek…
Mert addig a pontig…
Addig a pontig, akárhányszor az ETA bombariadót fújt,
az illetékes hatóságok kiürítették az adott helyszínt.
„Ha ez így működik, hát folytassuk ugyanígy!”
Itt ment félre a számítás.
Hatalmas hiba volt ez visszafordíthatatlan következményekkel,
és munkásosztályból származó embereket érintett.
- Ez tény. - De csak ezért?
Mert a rendőrség nem evakuálta a helyszínt?
Mert az ETA célja nem 21 ember megölése volt.
Ez a rendőrség mulasztásának eredménye volt.
Ha valaki egy szupermarket parkolójában elhelyez egy autós pokolgépet,
az felrobbanhat úgy, hogy emberek vannak ott.
Itt van a hiba, annak kiszámításában,
hogy milyen következményekkel járhat egy akció egy olyan helyen,
ahol több száz ember van.
Ráadásul egy olyan államban bízva,
amely nem tölti be a feladatát.
Ez azt jelenti, hogy az ETA a Hipercorban csak anyagi károkat akart okozni?
Pontosan.
Ezt is mondták, amikor vállalták a felelősséget.
A Hipercor autós pokolgépében a robbanóanyagon és a repeszeken kívül
szappanpelyhek is voltak,
amelyek elősegítették a tűz terjedését.
Ezért az áldozatok közül néhányan halálra égtek.
Ha valaki ilyen autós pokolgépet készít,
azt okkal teszi, nem csak azért, hogy…
anyagi károkat okozzon.
Ezzel egy kicsit túl messzire megy, és megmondom, miért.
A terrorcselekedetek elkövetése a világ legkönnyebb dolga.
Egyáltalán nem hiszem, hogy az ETA célja a terrorizmus volt.
A terrorizmus az, amit Londonban, Párizsban láttunk…
Legutóbb pedig 2004-ben Madridban.
Tehát az ETA célja,
amit újra és újra kimondtak, soha nem az volt,
hogy áldozatokat ejtsen.
Hanem hogy kárt okozzon.
És ha az áruház kigyullad, azzal még több kár keletkezik.
A dzsihádista terrorizmus kapcsán azt mondta: „nem volt létjogosultsága”,
valamint hogy abszurdnak tartja,
hogy bármelyik állampolgár célponttá válhat.
Nem ugyanezt tette az ETA a Hipercorban?
Ugyan már!
Egyáltalán nem.
Az ETA cselekedetei mögött…
Az ETA célja világos volt.
Hogy anyagi károkat okozzon.
És az kizárt…
A céljuk egyáltalán nem az volt…
Túlzás ezt a dzsihádista terrorizmushoz hasonlítani.
A dzsihádisták mindegy, hol sújtanak le, legyen az Madrid, London vagy Szíria,
vállalják a felelősséget mindenért, és azt mondják, szándékosan tették.
Még örültek is volna,
ha Madridban, nem 400, hanem 1400 ember halt volna meg.
Így a Hipercorban sem,
de az ETA történetében más esetben sem volt cél az,
hogy csak úgy gyilkolásszon, ahogy ön mondja, „válogatás nélkül”.
- Soha. - De megtették.
Nyilván igen.
És helyben vagyunk. Az ETA beismerte, hogy hiba volt.
- Hogy érezte magát az eset után? - Szörnyen.
Szörnyen.
Ha most beszélhetne a Hipercor egyik áldozatával,
mit mondana neki?
Nos…
azt mondanám, hogy mélységesen együttérzek vele.
De visszatérnénk arra,
hogy bármi, amit akár a legnagyobb együttérzéssel mondanék neki,
segítene-e az illetőnek. Nem.
Ez már a múlté.
Enyhíti a fájdalmát, ha ezt elmondom?
Sőt, azt mondanák, képmutató vagyok.
És hadd mondjak még valamit!
Az ő helyükben valószínűleg ugyanezt tenném.
Az ETA 1987. december 11-én autós pokolgépet helyezett el
a polgárőrség zaragozai civil laktanyájában.
Tizenegy ember meghalt, köztük hat gyerek.
Ez hat hónappal a Hipercor után történt.
Ön azt mondta, hogy a Hipercor-merénylet hiba volt.
A zaragozai merénylet is hiba volt?
Én ezt nem vizsgálnám ilyen nézőpontból.
Ha megnézzük a hírarchívumokat…
és az ETA nyilatkozatait és bejelentéseit
még jóval a merénylet előttről,
láthatjuk, hogy újra és újra elmondták,
hogy egy bizonyos időponttól kezdődően, amire nem emlékszem,
nemcsak polgárőröket, rendőröket és katonákat vennének célba,
hanem civil laktanyákat is.
És hogy ezért
megkérték a polgárőröket,
hogy a családtagjaikat költöztessék ki a laktanyából.
Ez köztudott.
De a polgárőrség nem hallgatott rájuk,
és bezárkóztak a bunkereikbe.
A szervezet pedig úgy döntött,
hogy az általa készített politikai elemzés értelmében cselekszik,
amelyben úgymond kijelentette,
hogy a civil laktanyák célpontokká válnak.
Ez az ETA döntésének következménye volt.
1987. DECEMBER 11.
Mindezek után vannak fenntartásai
a zaragozai civil laktanya elleni merénylet kapcsán?
A problémám ezzel egyrészt az a tény, hogy az áldozatok nyilvánvalóan…
nők és… mindenekelőtt gyerekek voltak.
Hogy ez lett a merénylet visszafordíthatatlan
és fájdalmas következménye.
Nyilvánvalóan mélységesen sajnálom.
A tényt, hogy ezeknek az áldozatoknak semmi közük nem volt ahhoz,
amit a polgárőrség laktanyája képviselt.
De ha autós pokolgépet helyeznek el egy civil polgárőri laktanya mellett,
méghozzá éjjel,
tudva, hogy az emberek odabent alszanak,
köztük a polgárőrök családtagjai is,
hogy velük alszanak a gyerekeik, férjeik, feleségeik…
Biztosan tudták, hogy mi fog történni.
Nem ismerem azokat az elemzéseket,
amik alapján jóváhagyták és végrehajtották ezt az akciót.
De hát valószínűleg tudták. Ki tudja, milyen mértékben?
Talán nem tudták.
Mi mást gondolna valaki, ha egy autós pokolgépet…
Nem látok a fejébe azoknak az embereknek,
akik ezt az akciót végrehajtották.
Nem tudom megmondani, mi járt a fejükben.
Az ön fejében mi járt, amikor látta, mit okozott a merénylet?
Fájdalmas volt.
Fájdalmas volt, nem kellett volna megtörténnie.
A zaragozai merényletet illetően
azt mondta, hogy az ETA figyelmeztetést küldött,
hogy a családtagok hagyják el a barakkot,
és hogy csak a polgárőrök maradjanak éjszakára.
És mivel ez nem történt meg, az eredmény az lett, ami.
És azt mondja, hogy a Hipercor esetében az,
hogy a rendőrség nem ürítette ki a parkolót, kicsit olyan,
mintha azt mondanák:
„Hát, ha nem ürítik ki, akkor mi mást tehetünk?”
Nem cinikus ez?
Szerintem ön kiragadja a tényeket a kontextusból,
és a saját előnyére értelmezi azokat.
Számomra teljesen világos, hogy a Hipercornál hibát vétettek, igen.
Azt mondja:, „De következmények…” Igaz, szörnyűek és helyrehozhatatlanok.
A zaragozai laktanyára vonatkozó kérdésére válaszul
kontextusba helyeztem az akkori helyzetet.
A következmények súlyosak, visszafordíthatatlanok és fájóak voltak.
Tehát egyáltalán nincs ebben semmi cinikus.
Kétségtelen, hogy mélységesen sajnálom,
hogy ezek az áldozatok gyerekek voltak.
És ha polgárőrök lettek volna?
A polgárőrök tudták, mi a dolguk. A haza védelme, ugye?
„Mindent a hazáért”, nem?
Ha ha abba a laktanyába mentek, vagy egy másikba,
főleg, ha az Baszkföld közelében volt,
ahová olyan különleges csapatokat küldtek,
mint a GAR, melyeknek célja Baszkföld elnyomása volt,
tudták, mit várjanak.
Ez volt a munkájuk. Azt mondta…
Vagyis inkább én mondtam,
hogy az ETA tagjai,
bármi történt velük, elnyomták őket,
vagy egy összecsapás során megölték őket,
egyáltalán nem voltak áldozatok.
Önkéntesek voltak, és a polgárőrök is.
Vagy ha nem is önkéntesek, önként választották ezt a munkát.
Említette, hogy az áldozatok kategorizálása undorító.
- Nem pont ezt teszi éppen? - Egyáltalán nem.
- Nem olyan undorító, mint mondta? - Nem ezt teszem.
Egyáltalán nem kategorizálom az áldozatokat.
Azt mondja, hogy ha egyes áldozatok polgárőrök
vagy az állambiztonsági erők tagjai…
Ők voltak akkor az ETA célpontjai.
Hogy célpontok lehettek. Ennek semmi köze…
Egyáltalán nem kategorizálom az áldozatokat.
De igen. Azt mondta, a gyerekeket sajnálta.
De a polgárőrség védte a hazáját, nyugodtan meghalhattak érte.
De nem kategorizálom az áldozatokat. Szerintem…
Ez kategorizálás, Urrutikoetxea úr.
Én ezt nem így látom.
A spanyol igazságszolgáltatás kiadattatná önt, hogy bepereljék ezért.
A francia igazságszolgáltatási rendszer beleegyezett, hogy ezt meg is tegye.
Azzal vádolják,
hogy az ETA vezetőségének tagja volt, és ön rendelte el a merényletet.
Ön rendelte el a zaragozai merényletet?
Egyáltalán nem.
Ez az egyik. Kettő: nem voltam az ETA vezetőségében.
Egyes polgárőrségi jelentések
az ETA akkori politikai vezetőjeként nevezik meg önt.
A társai is nyilatkoztak, például Elena Beloki.
Aki önt 1987-ben egy bírósági nyilatkozatában
a vezetőség tagjaként említi.
A polgárőrség jelentése részben ezért…
Elena nyilatkozatában nem konkrétan ez állt.
- Mi állt benne? - Az, hogy ez lehetséges.
De nem megerősített tény.
Ez volt a helyzet mindenkivel, aki vádolt,
legyen az akár Soares Gamboa, akár bárki más.
Ők is ezt mondták.
De sehol nincs semmiféle bizonyíték.
1991. MÁJUS 29.
Aztán 1991-ben az ETA megtámadta
a polgárőrség egy másik civil laktanyáját.
Ezúttal Vic-ben.
Tíz ember meghalt, akiknek fele gyerek volt.
A merénylet elkövetői,
a terroristák, akik az autóbombát lelökték,
egy rámpán küldték le azt a vic-i civil laktanyában.
És a rámpa alján láthatták, hogy az udvaron gyerekek játszanak.
Ennek ellenére úgy döntöttek, hogy lelökik az autót.
Nem tudom pontosan. Ha azt mondja, hogy így történt…
- Szemtanúk szerint ez történt. - Igen, de nem tudom…
Ha ezt mondja, akkor így történt.
És mit gondol erről?
Nos, ha az illető lelökte azt a kocsit, noha gyerekeket látott lent,
akkor ez helytelen hozzáállás volt. Mármint azok részéről,
akik az akciót tervezték, illetve végrehajtották.
Azért kérdem, mert a zaragozai esetről azt mondta,
hogy az autóbombát éjszaka helyezték el,
és nem tudták felmérni a következményeket.
Akkor nem értettem egyet önnel, de itt a rámpa alján
a következmények egyértelműek voltak.
Ezt már kifejtettem.
José Antonio Urrutikoetxeát, azaz Josu Ternerát
a hírszerzés emberei motorozás közben tartóztatták le.
Ternera állítólag az ETA első számú vezetője.
Köze volt Carrero Blanco admirális halálához,
és Saint-Pée-Sur-Nivelle-nél hajszál híján menekült el
a francia rendőrök elől.
Az 1989-es letartóztatása után
11 évet töltött börtönben.
Először Franciaországban ült. Miért ítélték el?
Bayonne-ban tartóztattak le '89-ben,
és terrorista cselekmények elkövetésére törekvő
bűnözői szövetséghez való tartozással, vagy valami ilyesmivel vádoltak meg.
Talán nem ez a szó szerinti fordítás,
de ez az a vád, ami miatt bíróság elé álltam.
Ma a francia hatóságok átadták a spanyol rendőrségnek
Josu Ternerát, az ETA vezető tagját a La Junquera melletti határátkelőnél.
A gyanú szerint ő az ETA nemzetközi szárnyának vezetője,
és részt vesz a baszk üzletemberektől zsarolás útján szerzett
pénzek begyűjtésében.
Miután hét évet letöltött Franciaországban,
1996-ban kiadták Spanyolországnak,
és az Alcalá Meco börtönbe küldték.
Még négy évet töltött börtönben, ez esetben előzetes letartóztatásban,
míg más bűncselekmények miatt nyomoztak ön ellen.
Ugyanebben az évben, 1996-ban az ETA elrabolta
Ortega Lara börtöntisztet.
Szeretném tudni, milyen volt a viszonya a börtöntisztekkel,
amikor megérkezett az Alcalá Mecóba,
míg ezen időszakban Ortega Lara úr fogságban volt.
Általában nagyon ridegek voltak, nagyon…
Elnézést, megvetőek. De engedje meg, hogy tisztázzam,
hogy amikor Ortega Lara ügye lezárult, még mindig ilyen volt a hozzáállásuk!
Nem is az, hogy… Mert ilyenek voltak.
- Ellenségnek tekintettek minket. - Az ETA pedig őket látta annak.
- Így látta az ETA a börtöntiszteket. - Igen, akkoriban.
Erre Ortega Lara elrablása volt a bizonyíték,
akit 532 napig tartottak fogva egy lyukban, embertelen körülmények közt.
1997. JÚLIUS 1.
Mit gondolt, amikor meglátta ezt az ikonikus képet Ortega Laráról
a fogság, az emberrablás után, ami olyan…
Mit gondoltam? Hogy nagyon nehéz lehetett neki,
mert ha az ember elszigeteltségben él,
ahogy néhány bajtársam nem 539 napot,
hanem 20 évet, netán még többet töltött így,
akkor el lehet képzelni, milyen nehéz egy ilyen szűkös helyen.
Lara meghalt volna, ha nem találják meg?
Nem tudom.
Tekintve az ETA követeléseit,
a fogvatartottak baszk börtönökbe való átszállítását…
Nem tudom. Voltak követelések. Voltak tények…
Én… Az én szemszögemből…
Az ETA célja talán,
ahogy az imént mondta, az volt, hogy rabokra cseréljék őt.
Talán megvárták volna ezt, vagy hogy lépéseket tegyenek ez ügyben,
aztán elengedték volna.
Nos, úgy gondoljuk…
A rendőrök és több politikus is hangsúlyozza
az elnyomás jogosságát.
Szeretnénk tanácsot adni nekik.
Csak óvatosan a mámorító elnyomással,
mert elkerülhetetlen a másnaposság!
Néhány nappal Ortega Lara kiszabadítása után, és pár nappal
a Herri Batasuna szóvivőjének fenti nyilatkozata után az ETA elrabolta
Ermua városi tanácsosát, a néppárti Miguel Ángel Blancót.
Ez volt a másnaposság?
Ez az ön értelmezése.
És az öné?
Erről? Nem hiszem. Nem tudom.
Nem látok bele azok fejébe, akik elrabolták Miguel Ángel Blancót.
Amúgy sem lenne értelmes magyarázat.
- Ez ETA bosszúja lett volna? - Nem hiszem.
Nem hiszem, mert amennyire én tudom…
Mindig is úgy gondoltam, úgy láttam,
hogy a bosszú nem olyan hozzáállás,
egyáltalán nem olyan, amely előre vihet minket
az Euskal Herria újjáépítésére irányuló projektünkben.
Egyáltalán nem.
És hogy a gyűlölet és a bosszú elvakít, és nem teszi lehetővé,
hogy helyesen elemezzük a dolgokat.
Mit gondolt, amikor értesült Miguel Ángel Blanco elrablásáról?
Azt gondoltam…
Nem igazán értettem. Ez az igazság.
Nem igazán értettem,
hogy mi volt ennek az akciónak a célja.
Ennyi. Nem értettem. Nem volt információm. Nem értettem.
1997. JÚLIUS 11.
AZ ETA ELRABOL EGY VÁROSI TANÁCSOST, ÉS HALÁLOSAN MEGFENYEGETI
ULTIMÁTUM DÉLUTÁN NÉGYIG
Az ETA 48 órás ultimátumot adott a kormánynak
a foglyok Euskadiba szállítására.
Különben kivégzik Miguel Ángel Blancót.
Ön ekkor börtönben ült ETA-tagként.
Mit szólt ezen zsaroláshoz?
Ismétlem, a rendelkezésemre álló információk alapján,
amelyek nagyon korlátozottak voltak, úgy gondoltam…
Nem tudom. Nem volt értelme. Nem láttam a magyarázatot.
Az alatt a 48 óra alatt kifejezte, hogy nem ért egyet az ETA tettével?
Nem arról van szó, hogy nyilvánosan tettem-e. Miért kéne?
Az egyet nem értésemet, az esetleges észrevételeimet
vagy a véleményemet
kritikus szellemben közöltem azzal, akivel közölnöm kellett.
És amikor lehetősége volt rá?
Akkor megtettem.
1997. JÚLIUS 12.
Ezekben a napokban emberek százezrei vonultak az utcára,
nemcsak Spanyolország többi részén, hanem ez alkalommal Baszkföldön is,
követelve, hogy az ETA ne gyilkolja meg Miguel Ángel Blancót.
Miért nem hallgatott rájuk az ETA?
Azt hiszem, az ETA figyelmen kívül hagyta, amit az emberek mondtak,
amit az emberek egy része mondott.
Akkor hagyunk figyelmen kívül valakit, ha nem halljuk, nem akarjuk meghallani.
Eltelt a 48 óra,
eljött a szombat délután négy óra.
Az ETA beváltotta fenyegetését,
és meggyilkolta Blancót.
Megerősítést kaptunk…
1997. JÚLIUS 13.
…hogy Miguel Ángelt meggyilkolták.
Gyilkosok!
Nem baszkok! Gyilkosok!
ETA, lőjetek fejbe engem is!
Látta a kiabáló baszkok tömegét.
Olyasmiket kiabáltak: „Nem baszkok, gyilkosok!”
„ETA, lőjetek fejbe!” Mi volt a véleménye?
Szerintem világos és nyilvánvaló,
hogy Baszkföld polgárainak egy része nem értett egyet a dologgal,
és kifogásolta.
Ez volt a véleményem.
Olyanok is, akik azelőtt egyetértettek a posztulátumokkal…
Nem tudom, ki értett egyet, és ki nem. Talán sokan,
akik azelőtt nem „vonultak az utcára”, ahogy mondja, most megtették,
hogy tiltakozzanak.
Ez nyilvánvaló.
Ismerte Francisco Javier García Gaztelut, alias „Txapotét”?
- Nem. - Aki kivégezte Manuel Ángel Blancót?
Nem.
Ha beszélhetett volna vele, mit mondott volna neki
Miguel Ángel Blanco 48 órás fogva tartása során?
Hogy szerintem ezt az akciót…
nem kellett volna végrehajtani. Ennyi.
Miért gondolta ezt?
Mert úgy gondolom, hogy…
ez hiba volt…
politikai és emberi, visszafordíthatatlan következményekkel,
ami semmilyen módon nem kedvezett annak a stratégiának,
amit véleményem szerint az ETA akkoriban valószínűleg épített,
amely a konfliktus tárgyalásos rendezésére irányult.
Fontolgatta az ETA-ból való kilépést?
Miért? Mert nem értettem egyet…
Nem.
Baszkföldön ma eddig példa nélküli, mégis teljesen legális dolog történt.
Josu Ternera, az ETA korábbi vezetője
parlamenti képviselőként regisztráltatta magát.
Josu Ternera, az ETA egyik bebörtönzött nehézfiúja
néhány órányi szabadság után visszatért a börtönbe.
Mialatt börtönben volt,
1998-ban a baszk parlament képviselőjévé választották
az Euskal Herritarrok koalíció tagjaként,
ami a Batasuna másik neve volt.
Szabadulásáig, azaz 2000-ig
nem vehetett részt rendszeresen a parlamenti üléseken.
Josu Ternerát ma kiengedték a börtönből.
A Legfelsőbb Bíróság kimondta, hogy korábban Franciaországban
tíz év börtönre ítélték ugyanezért a bűntettért.
Most, hogy szabad vagyok, részt kívánok venni
egy Euskal Herriában zajló folyamatban, Euskal Herria felépítésében.
Lenyűgöző volt látni önt a baszk parlamentben.
Milyen érzés volt aznap elfoglalni a székét
a baszk polgárok képviselőjeként?
Semmi különöset nem éreztem. Csak…
Hogy az emberek,
persze a választókerületemben élő emberek
megválasztottak, és kötelességem, hogy elvégezzem a munkámat
a nép azon részének képviseletében, amely engem választott.
Ez volt a dolgom. A kötelességem.
…információt…
Még ugyanabban az évben, amikor megválasztottak, 2000-ben
az ETA megsokszorozta akcióit, és 23 embert megölt.
Az ETA azelőtt nyolc évig
nem követelt ennyi halálos áldozatot egy év alatt.
És utána sem öltek meg ennyi embert ilyen rövid idő alatt.
Kiabálj, mert amíg kiabálsz, addig sem ölsz!
A meggyilkoltak között voltak
politikai képviselők,
újságírók és üzletemberek,
akik nem voltak hajlandók kifizetni az ETA által követelt „forradalmi adót”.
Nem a maffia szokása megölni azokat, akik nem fizetnek?
Nem ez a lényeg.
A halálesetek elkerülhetőek voltak. Az áldozatok a folyamat résztvevői voltak,
és ahogy ön is mondta, vállalták az összes következményt.
És ezt nyilvánosan, szemrebbenés nélkül ki is mondták.
Úgy vélem, és ismétlem, ez szomorú,
de ezek a konfliktus következményei voltak.
Támogatta ön ezt a fajta forradalmi adót?
A forradalmi adóra
a függetlenségpárti mozgalom harcának támogatásához volt szükség.
A 2000-ben elkövetett 23 gyilkosság után
2001-ben jöttek a baszkföldi választások.
Ön ismét az Euskal Herritarrok jelöltjeként indult.
A koalíció mandátumainak száma 14-ről hétre csökkent,
és a szavazatokból csaknem kilenc százalékpontnyit veszítettek.
Lenne egy kérdésem.
Nem tudom, hogy az önök döntése,
hogy az erőszak megszüntetése felé mozduljanak el,
etikai vagy stratégiai természetű volt-e.
Mindkettő.
Először is azért, mert felismertem,
hogy beszippantott minket az elnyomás spirálja,
és az etikai szempontokat hanyagolták.
Nem vették figyelembe, és ennek következményei voltak.
Az érzéketlenség hiánya,
az empátia hiánya mindkét oldalon ott volt. Kölcsönös volt.
Ez volt az egyik tényező.
A másik tényező az volt,
hogy ahhoz, hogy lépéseket tegyünk a konfliktus megoldása felé…
Lehetetlen úgy a konfliktus megoldása felé haladni,
ha a stratégia az erőszakos konfrontáció.
Ez teljesen ellentmondásos.
Tehát egyrészt ott volt az etikai dimenzió,
vagyis a konfrontáció etikai dimenziójának hiánya.
Másrészt ott volt a stratégiaváltás szükségessége.
A Legfelsőbb Bíróság 2002-ben beidézte önt, hogy tanúskodjon
a polgárőrség civil laktanyájának 1987-es merénylete ügyében.
Ön nem jelent meg a bíróságon.
Elmenekült Spanyolországból, és bujkált.
Miközben bujkált, részt vett
az ETA és a spanyol kormány közötti tárgyalásokon,
amelyek 2005 júniusában kezdődtek.
Ön és az Baszk Szocialista Párt elnöke,
Jesús Eguiguren ott találkoztak először.
Igaz, hogy azt mondta neki: „Azért jöttem, hogy véget vessek az erőszaknak”?
„Azért jöttem…” Többek között ezt mondtam neki.
„Önnel együtt mindent megteszünk majd,
hogy túljussunk az erőszak ezen időszakán.”
És hogy kiutat kell találnunk a konfliktusból,
azt nem hagyhatjuk örökül az eljövendő generációknak,
és mindent meg kell tennünk, hogy véget vessünk neki.
Jesús Eguigurennel Oslóban találkoztak újra
2005 novemberében.
Oslóból azzal az ígérettel távoztak, hogy fegyverszünetet kötnek,
és hogy az ETA nyilvánosan bejelenti ezt a döntést.
Majd 2006 szeptemberében Svájcban találkoztak.
És ezúttal Jesús Eguigurenen és önön kívül ott volt
az ETA képviseletében még egy személy,
Xabier López Peña, alias Thierry.
Thierry volt akkoriban az ETA vezetője?
Az ETA-ban soha…
Az ETA-ban kollektív csoportok működtek, nem voltak vezetők.
- Nem volt egyedüli vezetője? - Ilyen értelemben nem.
Thierry tagja volt az ETA kollektív vezetőségének?
Persze, ilyen minőségében jött.
Nincs okom azt hinni,
hogy nem az ETA vezetőségének nevében vett részt a találkozón.
Miért ment el Thierry a montreux-i tárgyalásra?
Akkoriban az ETA vezetőségét nem igazán…
a tárgyalás érdekelte. Inkább a folytatás,
a politikai-katonai konfliktus folytatása,
és a fegyveres erőszaké.
Mert szerintük a tárgyalások feltételei nem teljesültek.
Én másképp gondoltam.
És amikor láttam,
hogy az ETA vezetősége nem értett egyet azzal, amit gondoltam,
és más irányba haladt, két lehetőségem volt.
Maradhatok tag, ami azt jelenti, hogy engedelmeskedem,
vagy elmehetek.
És én ezt tettem.
- És teljesen elhatárolódott. - Teljesen.
- Többé nem beszélt Eguigurennel… - Senkivel.
Olyan helyre távoztam, amelyet jól ismertem.
- A Pireneusokba? - Igen.
Ariège megyébe.
Igaz, hogy az ETA 2007 és 2011 között belső vitát indított
a szervezet jövőjét,
a haladás irányát illetően.
Habár már nem volt a szervezet tagja,
részt vett valamilyen módon ebben a belső vitában?
Nem, egyáltalán nem.
Az elmúlt két évtizedben az ETA valamennyi körére
és magára az ETA-ra is rendkívüli nyomást gyakoroltak
az állambiztonsági erők és testületek, valamint a bírósági határozatok.
Egymás után buktak meg a különböző ETA-vezetőségek.
Éljen az ETA! Éljen a szabad Euskal Herria!
Ön szerint milyen mértékben befolyásolta a rendőrségi nyomás az ETA-t abban,
hogy végül az erőszak beszüntetése mellett döntött?
Ez része volt a narratíva irányításának. Úgy hívták: „A narratíva irányítása.”
Úgy érezték, muszáj valahogy eladniuk
egy szétesett szervezet imázsát.
Ez a pszichológiai hadviselés alapja.
Az állampolgárokat meg kell győzni arról,
hogy az ellenséget legyőzték, hogy vége.
A pszichológiai hadviseléstől eltekintve nem gondolja,
hogy az ETA-t sarokba szorította a rá és az egyes köreire nehezedő nyomás?
Nem hiszem, hogy ez gyakorlati kérdés volt.
Ha két állam áll a feje fölött minden erőforrásával,
különösen manapság,
nos, ez nyilvánvalóan megnehezíti
bármely szervezet, mozgalom, és még inkább az ETA dolgát,
mivel ők Európában voltak, és a francia meg a spanyol kormány
lihegett a nyakukba.
Másrészt az is igaz,
hogy a szervezet mindig hallgatott arra,
amit az emberek mondtak neki.
És akkoriban az emberek olyan dolgokat mondtak nekik,
amelyek nem voltak összhangban
a politikai-katonai konfrontáció általuk vallott sémájával.
Az ETA véglegesen beszünteti fegyveres tevékenységét.
Felszólítja Spanyolország és Franciaország kormányát,
hogy indítsanak közvetlen párbeszédet
a konfliktus következményeinek megoldása
és a fegyveres konfrontáció leküzdése érdekében.
Az ETA végleg beszünteti fegyveres tevékenységét.
Ez a legegyértelműbb lépés a béke felé, melyet a terrorszervezet valaha tett.
Nagy napot ünnepelhet ma a demokrácia intézménye.
Mit gondol az ETA végső bejelentéséről
az erőszak végleges beszüntetését illetően?
Győzelemnek vagy kudarcnak tekinti?
- Egyiknek sem. - Hogy vélekedett róla?
Euskal Herria akkori valóságával szembesülve
ezt szükséges lépésnek tartottam.
Túl későn érkezett a bejelentés?
Nem maga a bejelentés. A döntés jött túl későn.
A döntés a fegyveres erőszak gyakorlatának
teljes megszüntetéséről.
Ön szerint mikor kellett volna bejelenteni?
Azt gondoltam, 2005-ben.
Elérkeztünk 2018 májusához.
- Ön felolvasta… - Igen.
Felolvasta az ETA mai napig kiadott utolsó közleményét.
„Az ETA,
a nemzeti felszabadítást célzó baszk szocialista szervezet
ezennel tájékoztatja a baszk népet, hogy útja végéhez ért.
Ezen döntés következményeként
az ETA teljes mértékben felszámolta valamennyi struktúráját.
Az ETA-t a nép szülte, és most a népben oldódik fel.
Éljen a szabad Euskal Herria!”
- Akkor már nem volt ETA-tag. - Nem.
Miért olvasta fel az ETA végső nyilatkozatát?
Azért olvastam fel a nyilatkozatot,
mert hosszú karriert futottam be az ETA-ban,
valamint a függetlenségpárti baloldal tagjaként.
Ez azt jelenti, hogy akár tetszik, akár nem,
a tény, hogy úgy jelentem meg… Hogy is mondják?
- Csuklya nélkül. - Igen.
Ennek jogi következményei voltak velem szemben.
- Ez nyilvánvaló. - Miért?
Mert egy terrorista szervezetnek minősülő szervezet közleménye volt.
Mármint ki tesz ilyet?
A terrorszervezet tagja. Noha esetemben ez nem volt igaz.
- Ez furcsa helyzet. - Nagyon furcsa.
De ez az igazság.
Idén, 2022-ben 72 éves lesz.
Évtizedeken át testközelből látta a halált.
- Fél a haláltól? - Egyáltalán nem. Ez az élet része.
Gondolja, hogy ha eljön az idő, amikor szembe kell néznie a halállal,
visszatekintve megbán néhány dolgot?
Megbánás? Azt hiszem…
mint minden ember,
valószínűleg megbánnék pár dolgot.
Megbánnám például…
nos, hogy…
hogy nem tettem sokkal többet annál, amit tettem,
hogy…
hogy megállítsam ezt az őrült kereket, az erőszak spirálját.
Megbánnám, mert nem tettem…
Úgy értem, talán többet is tehettem volna, hogy hamarabb megálljon.
E beszélgetés során elmondott valamit, amit eddig nem tudtunk.
Sok mindent felfedett, de egy konkrét dolgot nem tudtunk.
Hogy 1976-ban részt vett
Galdakao polgármesterének meggyilkolásában.
Ezt nem tudtuk, sőt, soha nem is állt bíróság elé emiatt.
Még mindig felelősnek érzi magát ezért a gyilkosságért?
Nyilván.
Vállalom a felelősséget azért,
amit akkor az ETA tagjaként tettem.
Tehát vállalja a felelősséget
nemcsak azokért a halálesetekért, amelyeket a kommandója okozott…
Nem, a saját tetteimért vagyok felelős.
Ezt tisztázzuk!
Azért, amit én tettem.
Felelős vagyok azért, amit a szervezet tagjaként tettem.
Ne adjon szavakat a számba!
Szeretném megemlíteni a polgármester nevét.
Víctor Legorburu volt a neve.
Az őt kísérő testőr pedig
a városi rendőrség tagja,
Francisco Ruiz Sánchez volt.
Akit gépfegyverrel lábon lőttek,
és írt egy könyvet erről az élményről,
amely számára meglehetősen traumatikus volt.
Mint ahogy az is traumatikus volt számára, hogy a szomszédai kiközösítették.
Az emberek átmentek az utca túloldalára, hogy elkerüljék a városban.
Azt mondta, szinte rossz szemmel nézték,
hogy túlélte a támadást.
Ha esetleg nézné ezt a beszélgetést Víctor Legorburu egyik családtagja,
mit mondana neki?
Azt mondanám, amit korábban is.
Legmélyebb együttérzésem.
És Francisco Ruiz Sáncheznek?
- Az embernek, aki megsérült. - Ugyanezt.
Hadd mondjak erről valamit!
A gyilkolás senkinek nem öröm.
Senkinek.
Főként annak nem, aki meghalt, vagy a családjának.
De az elkövetőnek sem.
Ez egy…
teher, és az is marad, amit az illető
az élete végéig hordozni fog.
Ön hordozza?
Nyilván, és harmadszor is elmondom,
mert felelős vagyok
a tetteim következményeiért.
Ezért nyilvánvalóan viselem ezt a terhet.
És ez milyen érzés?
Nos, ez egy súlyos hátizsák, ami…
rengeteg olyan dologgal van tele, amit az ember az életében tett.
Nehéz?
Nagyon nehéz.
Urrutikoetxea úr, volt értelme mindennek?
Nézze…
ha azt kérdezi, volt-e értelme az életemnek,
mert ez összefügg a kérdésével,
azt mondanám, hogy 50 éven keresztül
részt vettem a baszk nép küzdelmeiben.
Voltak győzelmek. Sok győzelem volt, és hiba is.
És…
nem lenne szép bárkinek is azt mondani,
hogy 50 évnyi küzdelem után az életének nem volt értelme.
Ez szörnyűség lenne, azt mondanám.
Úgy vettem ebben részt…
hogy a kezdetektől fogva hű maradtam a meggyőződésemhez.
És a végsőkig igyekeztem tagként úgy élni az életemet,
ahogyan azt a legjobbnak gondoltam.
És ennyi.
Erre nem számítottam, fiam.
Jordi!
A helyzet az…
hogy most megtudtam valami újat.
Sosem hittem volna,
hogy Josu Ternerának köze volt ahhoz a gyilkossághoz, Jordi.
Sosem gondoltam volna.
Ezért mondom, hogy volt itt 330 eset,
amelyeknek az elkövetői ismeretlenek.
Szeretnénk tudni, kik voltak az elkövetők.
Ahogy ma is nagy meglepetés ért
ebben az interjúban, amit készítettél ezzel a…
Azt mondanám, „gyilkossal”.
Szerettük volna, és ma is szeretnénk…
ha mások is nyilatkoznának az igazságszolgáltatásnak.
Így békében élhetnénk, és elfelejthetnénk mindezt.
Az ön merényletével kapcsolatban Josu Urrutikoetxea
„legmélyebb együttérzését” fejezte ki.
Én ebben nem hiszek.
Nem hiszem el.
Mondhatta volna…
Mondhatta volna,
hogy megbánta, amit tett.
Persze, cipeli a maga terhét.
De úgy gondolja, hogy okkal harcolt,
mert Baszkföldet védte, bármi is volt az az ok.
A függetlenségért, hogy saját nemzetet alkothassanak.
De nem bánja, amit tett.
Ha itt lenne Josu Urrutikoetxea, mit mondana neki?
Azt mondanám, hogy kérjen bocsánatot tőlem.
És ha bocsánatot kér,
és beismeri az összes elkövetett bűncselekményt…
nos, én békés ember vagyok.
Csak békére vágyom.
Hogy elfelejthessük a gyűlöletet és rettegést,
amiben 60 éven át részünk volt.
Nem tudom,
kezet fogunk-e valaha, hogy lezárhassuk ezt az egészet.
De nem hiszem, hogy eljön valaha ez a nap.
Közel 60 éves működése után az ETA 2018-ban feloszlott.
A szervezet soha nem érte el
azokat a célokat, amelyekért alapították.
A baszk függetlenségpárti baloldal 2021-ben elismerte,
hogy az ETA áldozatainak e fájdalmakat „nem szabadott volna elszenvedniük”.
A dokumentumfilm 2023. szeptemberi elkészültekor
166 ETA-tag ül börtönben Franciaországban és Spanyolországban.
Az ETA 2011-ben bejelentette, hogy végleg beszünteti az erőszakot,
és a szervezet azóta sem követett el több terrorcselekményt.
Ebben egyedülálló az európai terrorszervezetek között.
Francisco Ruiz nyugdíjas, és a spanyolországi Ciudad Realban él.
Josu Urrutikoetxea
feltételesen szabadlábon van Dél-Franciaországban,
és várja, hogy kiadják Spanyolországnak.
A feliratot fordította: Büki Gabriella