Downloaded from YTS.MX
‎„OAMENII SE NASC LIBERI ȘI EGALI.
Official YIFY movies site: YTS.MX
‎APOI, SUNT PE CONT PROPRIU.”
‎JEAN YANNE
‎Auzi?
‎Ce e?
‎Te-ai întrebat de ce muzica reggae ‎începe cu tobe?
‎Pe bune? Vrei să discutăm acum?
‎Nu vrei să știi?
‎Spune, dacă asta te roade!
‎Tobele sunt tunurile ‎care dărâmă zidurile Babilonului.
‎Ce e Babilonul?
‎E un oraș cangrenat ‎de capitalism și corupție.
‎Stai liniștit, mă ocup eu de capitaliști!
‎Ce face ăla?
‎Uită-te la afurisit! Hai!
‎Futu-i!
‎MIROSUL BANILOR
‎BREUIL ȘI FIII ‎NUMĂRUL 1 ÎN CHARTRES
‎Mă numesc Daniel Sauveur.
‎M-am născut în Chartres. În inima Franței.
‎În mijlocul pustietății.
‎Mama avea un vis:
‎să aibă vedere înspre catedrală.
‎Deși era la depărtare, ‎tata i-a făcut pe plac înainte să se ducă.
‎Breuil i-a luat și asta.
‎Breuil sunt cea mai bogată familie ‎din oraș.
‎Din tată în fiu.
‎Și voi aveți Breuil în oraș.
‎Cei care vă zdrobesc sub pantof.
‎Nici n-o fac intenționat, idioții.
‎Dacă vrei o priveliște frumoasă, ‎nu ai de ales.
‎Trebuie să dai din coate ‎ca să ajungi în vârf. Peste Breuil.
‎Am început să-i observ, ‎ca să înțeleg cum au ajuns acolo.
‎- Știți ceva? ‎- Salut!
‎Nu e nimic de înțeles.
‎- Vă am în vedere‎. ‎- Mersi.
‎Unii se nasc în puf, alții nu. Asta e tot.
‎Vă așteaptă mama dvs.
‎În Chartres, sunt familia Breuil
‎și mult mai jos, restul oamenilor.
‎Miercurea, Breuil mânca aici ‎cu fiul lui, Patrick.
‎Micuțul de acolo.
‎Probabil că nici nu știe, ‎dar am mers la aceeași școală.
‎- Două cafele la masa patru. ‎- Am două mâini!
‎El e Unc.
‎Vițelul e gata!
‎- Prietenul tatei. ‎- Du-te!
‎S-a ocupat de noi.
‎- Puștiul e aici? ‎- Nu.
‎Miercurea stăteam cu el aici, ‎la Beaux Arts,
‎restaurantul cu stele Michelin.
‎- Ți-am zis să stai în bucătărie. ‎- Uite, Unc!
‎Femeia de la masa 25.
‎Dna Breuil?
‎Îi vezi geanta? A uitat-o de două ori.
‎- Și ce? ‎- Am un plan.
‎Dnă Breuil! V-ați uitat poșeta.
‎Mersi, ești drăguț. Pentru tine.
‎Mamă!
‎Poftim!
‎Când ești din Chartres, înveți din timp.
‎Breuil câștigă mereu.
‎Pe vremuri, lumea își numea copiii ‎după mărcile preferate.
‎Așa s-a trezit prietenul meu ‎cu numele Scania.
‎Nume de camion.
‎Și el îi ura pe Breuili.
‎Tatăl lui era camionagiu la ei, ‎nu îl vedea des.
‎Când mi-am pierdut tatăl,
‎începuse să mi se spună ‎„bastard” la școală.
‎Scania i-a făcut să plătească mereu.
‎Așa că împart totul cu el.
‎Pe jumătate.
‎Ne auzim!
‎Când am crescut,
‎am jurat să nu lucrăm ‎pentru Breuil, ca părinții noștri.
‎Am pornit o afacere.
‎A fost o idee bună.
‎Toate bune?
‎Doar că aici, toate drumurile duc la…
‎Javrele de Breuil.
‎Ca toată lumea, ‎am ajuns să muncim pentru ei.
‎Mult, se pare.
‎Noi oferim 90% din cifra de afaceri.
‎Dependență economică. ‎Scuze, nu eu fac regulile.
‎Alo, dă-mi aia!
‎Dependența economică e ‎când lucrezi prea mult cu un client.
‎- Se pare că nu e bine. ‎- Dă-mi drumul!
‎Oprește-te!
‎Cară-te!
‎Pentru că nu aveam alți clienți ‎și eram datori la bancă,
‎eram terminați.
‎Nu aveam de ales.
‎Scania s-a angajat ca șofer pentru Breuil.
‎Am mai rezistat trei luni, ‎dar trebuia să mănânc, nu?
‎Ce naiba faceți? ‎Pauza de fumat s-a terminat. Dați-mi aia!
‎El e.
‎El e?
‎Daniel Sauveur.
‎- Lasă formalitățile! Spune-mi „șefule”. ‎- Șefule.
‎I-ai spus amicului tău cum stă treaba?
‎Cum stă treaba?
‎Stai să-ți explic! ‎Am mână liberă asupra angajaților.
‎Îți fac un contract pentru șase luni.
‎După aceea, dl Breuil îți va plăti ‎o indemnizație de 10%.
‎Atât, 900 de euro, fără compensații?
‎Asta e legea. Dar nu te entuziasma!
‎O să-mi dai bonusul în numerar.
‎- Îmi dai 50% acum și restul la sfârșit. ‎- Poftim?
‎Altfel, te dau afară în probă.
‎Plătește și te păstrez!
‎La fel, 50 la sfârșit, 50 când începi.
‎Dar nu am 450 de euro acum. ‎Nu am niciun ban.
‎Amicul tău a spus că se ocupă el.
‎Mersi!
‎- De ce-i dai bani pămpălăului? ‎- Așa o să ai slujbă.
‎După ce a preluat tot orașul, ‎Breuil m-a prins și pe mine.
‎Localnicii văd asta ca pe un pas în față.
‎Ei cred că fac ceva prestigios.
‎Distribuția globală a luxului parizian.
‎Chintesența spiritului francez.
‎Givenchy, Dior, Saint Laurent.
‎Tot tacâmul. Oricum, ați înțeles ideea.
‎De fapt, acele mărci de lux ‎îi vând parfumul lui Breuil vrac,
‎iar noi îl punem în sticle, ‎ambalaje, cutii și paleți.
‎Apoi, le livrăm clienților ‎din toată lumea.
‎Am început la CTC pentru Colin Brown.
‎E o marcă americană de lux.
‎Știți? Reclamele alb-negru ‎cu gagici și tipi în blugi.
‎Le-am văzut pe toate.
‎CB Gold, desigur.
‎CB X-treme, ‎când tehno revenise în cluburi.
‎CB Green pentru ecologiști.
‎Am văzut și CB Red, când băieții voiau ‎să miroasă frumos la sală.
‎Credeți că glumesc? N-o fac.
‎Scuză-mă!
‎Ce se petrece aici?
‎Bătrânul a crăpat.
‎Breuil?
‎Dacă era cu un Breuil mai puțin pe lume, ‎eu eram mulțumit.
‎Dar nu uitați! Breuil câștigă mereu.
‎De-o vârstă cu mine, fără să merite,
‎micuțul Patrick a devenit șeful.
‎Viitorul lui era planificat, ‎pe când eu nu aveam unul.
‎Dar totul s-a schimbat pentru mine.
‎Sunt Béatrice Breuil, soția lui Patrick.
‎Un cadou, sărbătorim ‎că a preluat compania.
‎Un Bois d'Argent.
‎- Bună ziua! ‎- Bună!
‎- Un cadou din partea familiei. ‎- Mersi!
‎Dar tu, Daniel?
‎Cum merge cu parfumierii? ‎Fiul e mai răsărit decât tatăl?
‎Nu știu.
‎Te muncesc pe rupte.
‎Da. Ne epuizează.
‎Știi ce am aflat aseară, ‎când mă uitam la știri cu maică-ta?
‎Câțiva litri de concentrat de parfum ‎pot valora cât un kilogram de aur.
‎Fir-ar! La prețul ăla, ‎sper să miroși bine.
‎Puțină apă cu niște suc ‎de nu știu care floare… 30.000 de euro.
‎Se cred deștepți.
‎COLIN BROWN GOLD 79 €
‎COLIN BROWN X-TREME 99 €
‎COLIN BROWN GOLD ‎PREȚ DE VÂNZARE - 50 €
‎SUNT INTERESAT DE COLIN BROWN!
‎Scania, îi urmăresc ‎de zile bune, crede-mă!
‎Doar atunci nu sună cutiile la poartă!
‎Se fac o grămadă de bani.
‎Gata cu prostiile!
‎Am vândut o sticlă pe net. ‎Am făcut 50 de euro pe loc.
‎De ce să dăm cu piciorul la asta?
‎Spune-mi, ce avem de pierdut? ‎Eu o fac, hai cu mine!
‎Ce te faci cu Kowalski?
‎Polonezul o să ne lase în coteț.
‎- Știu cum să-l iau. ‎- Mă omori cu zile!
‎Stric orzul pe gâște.
‎Bună seara, Patrick!
‎Jacques-Yves. Mă bucur că ai venit.
‎Ar fi fost mișcat.
‎Ar trebui să fii mândru. ‎Armand a fost în frunte până la final.
‎Mulțumesc.
‎Nu e nevoie de asta, ‎acum că ne vom vedea mai des.
‎- Cum așa? ‎- Voi trece pe la voi.
‎Să mă asigur ‎că produsele sunt tratate la fel.
‎Aș vrea să v-o prezint pe Béatrice.
‎Béa!
‎Soția mea, Béatrice. ‎Jacques-Yves Rousseau de la Colin Brown.
‎Încântată!
‎- Și eu. ‎- Și…
‎Brice Nougarolis, Parfums VIP.
‎Da, magazinul de solduri. ‎Știm cine sunteți.
‎Șefu'! Polonezul dumitale mi-a călcat ‎o cutie cu Fenwick-ul.
‎- Polonez? ‎- Da.
‎Stai așa!
‎- Polonezul meu? ‎- Da.
‎Știi ceva, Sauveur?
‎De acum încolo, ‎nu se mai ocupă polonezii mei de gunoi.
‎Ci tu, ajutorul meu francez.
‎Poți începe acum. Scapă de asta!
‎Așa cum ar spune David Douillet, ‎prostia e ca judoul.
‎Tâmpitule!
‎Trebuie să folosești forța adversarului.
‎- Sauveur? ‎- Da.
‎E un tâmpit, șefu'.
‎Salut! Mă duc la incinerator.
‎- Du-te! ‎- Mersi.
‎Gândiți-vă la cei de la birouri!
‎Iau pixuri acasă pentru copii, ‎ca să aibă cu ce să deseneze.
‎Nu vă deranjează asta, nu?
‎Noi lucrăm cu parfumuri și nu avem copii.
‎E la fel.
‎În șase luni, am făcut ‎10.000 de căciulă pe internet.
‎I-am ajutat pe Unc și pe mama. ‎Iar Scania mi-a luat un Rolex.
‎Te distrezi?
‎Șefu'!
‎Du-te naibii!
‎Vă pot oferi ceva de băut?
‎Da? Șefu'! Două Mojito!
‎- Două? Bine. ‎- Mersi.
‎Sunt client fidel.
‎Cum de nu v-am mai văzut fețișoara?
‎M-am mutat înapoi în Chartres.
‎Da?
‎De obicei, lumea pleacă.
‎De ce v-ați întors?
‎- Cu serviciul. ‎- Parfumul?
‎Ca toți.
‎- Ca mine. ‎- Da?
‎- Da. ‎- Pentru cine?
‎Pentru cine? Pentru mine. ‎Am lansat un start-up.
‎Vând mărci de lux la reducere.
‎Deocamdată. Mai vedem pe viitor.
‎Creștem acum. ‎Exponențial, s-ar putea spune.
‎La început, ne interesa mai mult ‎atestarea B2B,
‎am vrut să trecem pe B2C, ‎așa că am trecut pe SUA imediat.
‎Apoi, ne-am gândit ca pe termen mediu ‎să inundăm Metaversul,
‎și direct pe internet,
‎în universurile periferale, secundare.
‎Așa că, acum încercăm…
‎Trebuie să mai luăm și câte o pauză. ‎Ținem câteva petreceri între prieteni.
‎Ca să ne mai răcorim.
‎Tocmai am câștigat trei milioane, ‎eu și prietenul de acolo.
‎E un dansator mediocru,
‎dar și-a cumpărat o colibă de 1,5 milioane
‎pe Coasta de Opal.
‎A cumpărat-o cu bani gheață, cu banii jos.
‎Suntem un întreg grup în incubator.
‎Ca niște băieți de aur moderni, fără arme.
‎Ne-am zis că ne surmenăm.
‎Ăsta e riscul, așa că mai bine nu… ‎Ce părere ai?
‎- Ce părere ai? ‎- Despre ce?
‎Ce-ar fi să luăm cina la Beaux Arts? ‎Luni la opt seara?
‎Nu.
‎- La 20:30? ‎- Mersi.
‎La 20:30? Mai târziu?
‎Stai!
‎Amigo, ‎ai un Rolex? Lasă-mă să văd!
‎Mama mi l-a dat de ziua mea.
‎- Dă-mi-l sau pa! ‎- Nu, șefu'!
‎Ți-a expirat contractul. ‎Ai întârziat două zile. Banii?
‎Plătesc mâine.
‎Nu dau pe datorie.
‎Așa! Perfect.
‎N-aș pune pe altcineva la gunoi.
‎Ți se potrivește.
‎Hai, mișcă!
‎Nenorocitul!
‎PRODUSE CONTRAFĂCUTE
‎Ce?
‎UTILIZATORII AU RAPORTAT ‎PRODUSE CONTRAFĂCUTE
‎Ticăloșii!
‎Daniel?
‎Futu-i!
‎Daniel?
‎Da?
‎- Coboară! ‎- Da!
‎Lt. Fayard, Poliția Națională. ‎Ne-a trimis Vama.
‎Vama?
‎E o greșeală. N-am traversat granița.
‎Trebuie că aveți adresa greșită.
‎Ai un computer?
‎Nu.
‎Ce meserie ai?
‎Lucrez la Breuil, la linia de asamblare.
‎Breuil?
‎Nu înseamnă nimic. ‎Tot orașul lucrează la parfum…
‎Am menționat parfum?
‎Ați întrebat dacă lucrez la Breuil. ‎Noi facem parfum, am zis parfum.
‎Știi ceva de „lebonplan.fr”?
‎De aceea… Bine. E foarte…
‎Breuil Junior a preluat compania.
‎Soția lui, foarte amabilă, ‎a oferit câte o sticlă angajaților.
‎Pentru că nu folosesc acel parfum,
‎m-am gândit să-l vând pe internet.
‎Așa că l-am vândut pentru 50 de euro.
‎E adevărat că am spus prietenilor.
‎Toți au vrut să vând și parfumul lor.
‎Dar a fost doar ceva temporar.
‎Nu aveam de gând ‎să-mi fac afacere din asta.
‎Probabil de aceea ați văzut ‎mai multe vânzări.
‎- Pe internet? ‎- Da.
‎Fără computer?
‎Fără, da. Mi l-a împrumutat cineva.
‎- N-am avut niciodată. ‎- Da.
‎De fapt, ar fi util să luăm unul ‎pentru cumpărături.
‎Iei cinci ani pentru contrabandă.
‎Și amendă de 375.000 de euro.
‎Voi respecta legea.
‎Nu te pot suna. Îmi ascultă telefonul.
‎Ce tot spui?
‎Mi-au percheziționat casa.
‎Știu despre faza pe internet. ‎S-a terminat.
‎Și alea 200 de sticle de la mine?
‎Nu știu. Găsesc eu o soluție.
‎Trebuie să fac niște bani. Să mă mut.
‎Nu vreau s-o implic pe mama.
‎E Kowalski.
‎Du-te!
‎Intrați!
‎Nu aveți programare, dle Sauveur.
‎Îmi știți numele? L-ați căutat?
‎- Sunt șefă la Resurse Umane. ‎- Serios? Bine.
‎- Luați loc! ‎- Da, mulțumesc.
‎Ciudat că nu ne-am mai întâlnit pe holuri!
‎Unde ați fost înainte?
‎La Breuil, la biroul din Paris.
‎Apoi, dl Breuil m-a chemat ‎ca director general.
‎Director general, bun.
‎- Felicitări! ‎- Mersi.
‎Ați ieșit cu altcineva?
‎- Nu discutăm asta! ‎- Nu?
‎- Nu. ‎- Nu.
‎Altceva?
‎Nu, am venit să clarific lucrurile.
‎Nu e nevoie.
‎Pentru mine, ca să știți ‎că toată chestia cu internetul…
‎Băusem și vorbeam prostii.
‎Nici n-am computer, așa că…
‎N-a avut nicio noimă. A fost ridicol.
‎Așa că voiam să-mi cer scuze.
‎Alcoolul… face oamenii să exagereze.
‎- Vedeți… ‎- Nu chiar.
‎Am o întâlnire în cinci minute. ‎Ați clarificat lucrurile.
‎Vom avea altă ocazie ‎să discutăm despre evoluție.
‎Am înțeles.
‎Încă ceva.
‎Cina rămâne valabilă?
‎Nu.
‎- Nu? ‎- Nu.
‎- Nu amestec lucrurile. ‎- Din cauză că sunt muncitor?
‎N-am spus asta.
‎E puțin supărător. ‎Dar te obișnuiești la un moment dat.
‎- Te iau la opt, iubito? ‎- Ce faceți?
‎- Luați cina cu mine! ‎- Ați înnebunit?
‎O masă rapidă, ce are?
‎Vedem, gata!
‎- Vedem? ‎- Plecați!
‎- Vedem, adică vă gândiți. ‎- Plecați!
‎N-ai mâncat ultima oară. ‎Au rămas în frigider.
‎Bună!
‎Haideți, oameni buni, avem produse Apple!
‎iPhone, iPad, ‎cele mai bune pachete Apple, avem aici!
‎Avem ceasuri și ochelari de lux, domnule!
‎Doar 30 de euro. Sunt de calitate.
‎E franțuzesc. Produs de lux.
‎Cel mai nou iPhone, doar aici!
‎- Pentru 350 de euro e al tău. ‎- Măcar e pe bune?
‎E 350 de euro.
‎Am doar 300.
‎Dă-mi 300! E în regulă. Bun.
‎O zi bună! Nu e scump!
‎Domnule, e adevărat.
‎Toate produse Apple!
‎- Mă duc la camion. ‎- iPad! iPhone!
‎Avem aici! Vă place ceva, dle?
‎MAGAZIN APPLE ‎PARIS - OPERA
‎- Vrei să ne țepuiești? ‎- Nu dinții!
‎- Cine ești, ticălosule? ‎- Opriți-vă!
‎- Anunță-mă la 30! ‎- Zi-mi când să încep!
‎Ne scapă nemernicul!
‎Încetați! Am 200 de parfumuri ‎de 100 de euro!
‎Dați-le cu 50! Faceți 5.000 în weekend!
‎Să te credem?
‎Sunt produse de lux! Colin Brown, pe bune!
‎- De ce n-ai zis? ‎- De ce n-ai zis la tarabă?
‎- N-am îndrăznit. ‎- Ridică-te! Ce prostii!
‎Așa am înlocuit internetul ‎cu Titou și Raoul.
‎Recunoașteți! Nimic nu se compară ‎cu vânzările locale.
‎Bine.
‎Vreau 50% la sfârșitul fiecărei luni!
‎Șefu', e prima oară când o facem.
‎- Prima oară. ‎- Da.
‎Luați 15 bucăți de zece ori pe săptămână.
‎Sunt 600 pe lună la 60 de euro bucata.
‎Partea mea e de 18.000.
‎Nu vindem cu 60 de euro bucata, șefu'.
‎Ești un nenorocit, Sauveur.
‎Nu?
‎Ce faci?
‎Mâine.
‎Futu-i, mâine!
‎Stai liniștit!
‎- Cine e? ‎- Noi suntem.
‎Iese după bani.
‎Intrați! Nu afară.
‎Nu credeam că ratații ca voi strâng bani.
‎- Ticălosule! ‎- Ia vino!
‎Stai! Daniel!
‎Calmează-te, gata!
‎Futu-i, e rupt!
‎- Vă bag la pușcărie! ‎- Taci!
‎Vărul lui Scania lucrează la ITM.
‎I-a plăcut contractul tău. Hai, sună-l!
‎- Da. ‎- O să-i explicăm totul.
‎O să-i spui că nu e corect.
‎- Poftim! ‎- Am înțeles.
‎- Da? ‎- Da.
‎Ia-ți medical șase luni! ‎O să iau ăsta înapoi.
‎Era al meu. Să nu facem caz!
‎Așa.
‎Tu îți ții gura. ‎Noi continuăm afacerea, da?
‎Al naibii…
‎Până l-a înlocuit Breuil pe Kowalski, ‎noi am avut teren liber.
‎Ne-am mărit stocul.
‎Până când băieții mei de la piață…
‎Ia-ți un Kangoo! Ce-i asta?
‎…nu mai făceau față.
‎Cât despre mine, m-am mutat
‎și mi-am închiriat o casă ‎în Croix-Bonnard.
‎Unde locuiesc toți directorii.
‎Vă place, dle Sauveur? ‎Electrocasnicele sunt noi.
‎- E totul în regulă? ‎- Totul e perfect.
‎- Perfect. ‎- Dosarul e bun?
‎- Super. ‎- Vacanță plăcută!
‎O să-ți placă aici, nu?
‎Pentru Breuil!
‎Prin acest sistem robotizat ‎de inventariere,
‎roboții pot scana cutiile, ‎dar nu și conținutul lor?
‎Exact, dră Van Stratten.
‎- Unele produse nu vor fi monitorizate. ‎- Circa 1,1% din întregul stoc.
‎- Marginal. ‎- Cum?
‎Acel 1,1% înseamnă mult, ‎la volumul nostru de produse.
‎Dacă vrem să rămânem în cursă
‎sau și mai mult,
‎dacă vrem să câștigăm cursa, ‎trebuie să mutăm mai mult, mai repede.
‎Sunt singura care vede
‎că 1,1% din 4,5 milioane ‎de parfumuri pe an
‎înseamnă parfumuri ‎de peste 2 milioane de euro.
‎Sau sunteți singura care nu vede ‎că monitorizăm 200 de milioane de euro.
‎Stéphane are dreptate. ‎Compania s-a bazat mereu pe inovație.
‎Aveți undă verde. Mulțumesc tuturor!
‎Mersi, Patrick.
‎Te-ai hotărât?
‎Le-am dat undă verde ‎să digitalizeze inventarul.
‎Așa ne vom putea extinde.
‎Dar, da…
‎Voiam să te întreb ceva, dar așteptam…
‎Ce?
‎Am știut mereu ‎că nu erai făcut să preiei Breuil.
‎Că te împingea tatăl tău.
‎Care e întrebarea?
‎Ieri la Beaux Arts, ‎Bruce Nougarolis mi-a dat o idee.
‎Nougarolis?
‎Ce naiba căuta acolo?
‎Vinde la reducere. Tot ce ura tata.
‎Cel mai mare comerciant online din Europa.
‎- Vrei să vând pe internet. Asta e? ‎- Vorbesc serios.
‎Ce e, atunci?
‎Mi-a spus că ar da orice ‎ca să fie în locul tău,
‎la cârma unei nave de croazieră, ‎o prostie.
‎Nu înțeleg. Ce vrei să spui?
‎Cred că ar cumpăra Breuil.
‎Firma tatei și a bunicului?
‎Tatăl tău s-a dus. ‎Bunicul e oale și ulcele.
‎Vrei să vând și ce să fac?
‎Orice ne dorim.
‎Tatăl tău mereu ți-a stat în cale.
‎Dar acum s-a terminat. Așa că vinde!
‎Nu vezi? Asta ne trebuie.
‎Un nou început.
‎Adică noi trei?
‎Te referi la copii?
‎- Totul e copiat acolo? ‎- Exact.
‎- Bună ziua! ‎- Salut!
‎- Ce faceți? ‎- Ce se petrece?
‎Am vești bune.
‎Postul dumitale e înlocuit ‎de un scanner infailibil
‎care nu se va plictisi urmărind produsele.
‎Nu obosesc. Mă simt împlinit.
‎Am spus la ultima ședință. ‎Nu vreau alt post.
‎Mereu faceți la fel. ‎Vă plângeți dinainte să înțelegeți.
‎Kowalski e în medical.
‎Deveniți asistent.
‎Îl ajutați pe Lablonde ‎care se ocupă de stocuri.
‎Sunteți promovat.
‎Nu vreau. Nici nu m-a anunțat HR-ul. ‎E obligatoriu?
‎Conducerea a hotărât.
‎- Breuil? ‎- Da, Patrick.
‎- Al naibii Breuil! ‎- Ce ați spus?
‎Economia franceză a creat ‎100.000 de locuri de muncă.
‎- Unde te duci? ‎- La incinerator. Tomberonul e plin.
‎Ia loc!
‎De ce?
‎Acum ești asistent. ‎Gunoiul e pentru muncitori.
‎Nu vreau să fac hemoroizi stând pe scaun.
‎- Nu mă deranjează să ajut. ‎- Pe mine, da.
‎- Ai auzit de contracte colective? ‎- Da.
‎Nu ai doar dreptul să stai jos. ‎Acum e datoria ta.
‎Știi câți au văzut bastonul unui polițist
‎pentru fundul tău?
‎Nu ne strica treaba, da?
‎- Bine. ‎- Stai jos!
‎…există și problema fricii recrutării…
‎Mi-am lăsat viața în urmă pentru instruire ‎la Paris fiindcă așa mi-ați cerut.
‎Mă aduceți înapoi ‎și dați unui tâmpit slujba mea.
‎Stéphane nu e tâmpit.
‎E calificat.
‎Are cinci ani la ‎private-sales.com.
‎Colaborarea cu el vă va mări competențele.
‎- Mări competențele? ‎- Virginie.
‎E decizia conducerii.
‎Vreți să vorbim despre conducere?
‎Vă voi pune o întrebare de la instruire.
‎Concentrați-vă!
‎Pe cine concediați din companie?
‎Pe deșteptul care muncește, ‎pe deșteptul care nu,
‎pe idiotul care muncește ‎sau pe idiotul care nu?
‎Pe idiotul care muncește. ‎El face pagube mari.
‎Acum, imaginați-vă că în această companie,
‎idiotul e persoana cu toată puterea!
‎Vorbim despre Stéphane?
‎Sauveur, unde te duci?
‎Futu-i, cum o fac?
‎DISEARĂ? ‎VIRGINIE VAN STRATTEN
‎PREMII DE AMBALARE ‎BREUIL & FIII
‎Ea e, cu Gégé.
‎Drăguța ta e beată moartă.
‎Să nu spui asta când vii!
‎Bun, ai tot? Ai șampania?
‎Mă duc la ea.
‎Bună seara!
‎Nu v-ați putut abține.
‎Să nu veniți.
‎Cum merge?
‎De minune.
‎- A numit un absolvent ESSEC. ‎- ESSEC? Ce-i aia?
‎Nu mă așteptam. Sunt proastă. ‎Deși am făcut totul cum trebuie.
‎Cred când omul face promisiuni.
‎Dar omului nu-i pasă de promisiuni.
‎Apoi, tu pici de prost. Ca mine.
‎Nu înțeleg. E derutant. ‎Ce vrei să spui? Nu înțeleg.
‎V-am spus că Breuil m-a chemat ‎pentru postul de director.
‎- Da, exact. ‎- Așa.
‎Breuil a decis să dea postul ‎de director general altcuiva.
‎Ce este Breuil? Un nenorocit.
‎Din familie. Toți o știu.
‎- Nu, stați! ‎- Sunt foarte…
‎Haideți să vorbim afară, vă rog!
‎Îmi pare rău.
‎N-a fost o primă întâlnire bună.
‎A doua.
‎Nici prima n-a avut un succes răsunător.
‎Ce e?
‎Vreți să vă răzbunați pe Breuil?
‎N-aș ști cum.
‎Dar dacă ați putea?
‎Sincer?
‎Da.
‎Vă pot săruta?
‎Care e legătura?
‎Legătura e că sunt pe cale să-mi asum ‎un risc foarte mare pentru dumneata.
‎I-am spus totul. Nu mă întrebați de ce! ‎Așa am simțit nevoia.
‎Instinctul de campion.
‎Stai puțin… ‎Cititoarele care scanează cutiile?
‎Cum scanează sticlele din cutii?
‎Scanează containerul.
‎- Ce e în container? ‎- Cutii.
‎Nu numără sticlele? E o prostie.
‎Da, dar e rapid. ‎Asta îl interesează pe Breuil.
‎Aici e un palet de 27 de cutii.
‎Ascultați!
‎Când pregătim comanda, ‎ori luăm o cutie întreagă,
‎ori scoatem produse din cutia de deasupra.
‎De vreme ce scanăm doar cutia, ‎sistemul are o marjă de eroare.
‎Nu știe câte sticle sunt.
‎Marja de eroare e de 1,1%.
‎Ascultați! E genial.
‎Dacă șutim mai puțin ‎de 1,1% din întregul stoc,
‎sistemul nu va lansa nicio alarmă.
‎Și 1,1% înseamnă milioane ‎care ne așteaptă.
‎Sunt 2,5 milioane. Adică 50.000 de sticle.
‎- Nu putem șuti 50.000 de sticle. ‎- De ce nu?
‎Păi, 50.000 de sticle… ‎Ăsta e deja jaf, băiete.
‎Dar 50.000 sunt un nimic pentru Breuil.
‎Nu vom fi prinși. Dă-mi carnețelul!
‎Ne trebuie o echipă de zece oameni.
‎Zece oameni? Cum? ‎Sunt singurul tău prieten acolo.
‎Ca să implici lume, ‎trebuie să-i cunoști puțin.
‎Scania, Virginie recrutează ‎prin meseria ei.
‎Nu să recruteze lume ‎ca să fure de la șeful lor.
‎Știi lume care ar refuza încă un salariu,
‎primit de pomană?
‎Încă un salariu lunar.
‎Visul nostru a fost ‎să-l facem pe Breuil să plătească.
‎Așa ar pierde 2,5 milioane de euro.
‎Ar fi criminal să nu-i luăm ‎până la ultimul cent.
‎Bine, se poate.
‎Trebuie să convingem zece inși.
‎- Bun, e bine. ‎- Da.
‎Sunt buni. De încredere.
‎Pe el nu-l luăm. Nu-l luăm pe Lablonde.
‎În niciun caz!
‎Trebuie să-l luăm.
‎Virginie m-a învățat ceva.
‎Din 26 de milioane de muncitori ‎din Franța, 800.000 sunt budiști.
‎Nu e mare lucru, nu?
‎Nimeni n-a auzit de budiști.
‎De fapt, sunt de două ori mai mulți
‎decât cei 400.000 de sindicaliști ‎care ne enervează.
‎Asta arată ce pacoste pot fi.
‎Dacă sindicatul Breuil ar veni cu ideea ‎unei greve de o săptămână,
‎am pierde mai mulți bani decât Breuil.
‎Avea dreptate. Aveam nevoie de Lablonde. ‎El reprezenta sindicatul în companie.
‎Konichiwa, Morimoto-san!
‎Konichiwa.
‎Cum se spune în Japonia: „Plouă mai tare ‎când ai gaură în acoperiș.”
‎Deci afacerea mea trebuia să meargă ceas.
‎Am descoperit că trucul era ‎să pun o copie a unei comenzi
‎într-o grămadă de comenzi.
‎Aceea.
‎Dacă eram prinși, ‎puteam da vina pe o eroare de tipărire.
‎O poate păți oricine.
‎Dle Lablonde!
‎El e șeful la inventar. ‎Îl ador pe omul acesta!
‎Trebuia să avem oameni ‎la fiecare etapă de procesare.
‎Întâi, Lablonde decide ‎ce echipă pregătește comanda.
‎Grozavă echipă!
‎Ea e Annie Boss, supraveghetoarea.
‎Ea se asigură ‎că lista ajunge pe mâini bune.
‎Franck Schumi, ‎Schumacherul stivuitoarelor.
‎I-am cronometrat de zece ori. ‎El e cel mai rapid.
‎El coboară paleții de deasupra,
‎de care nu ne atingem.
‎Uitați! Vedeți că totul e automatizat.
‎Pregătirea comenzii.
‎Cu… prietenii noștri.
‎Gemenii Seko.
‎Fabrice și Fabien. ‎Renumiți pentru agilitate.
‎Treaba lor e să ia de pe fundul paletului,
‎ca să întârzie cât mai mult
‎descoperirea produselor lipsă din stoc.
‎E simplu pentru paznici să observe
‎dacă două comenzi identice sunt pregătite.
‎Nu facem asta, ar da de bănuit.
‎E greu să cumperi paznicii.
‎O firmă îi schimbă săptămânal.
‎Uitați-vă la Yasmina și Déborah!
‎Yasmina verifică lista ‎de produse de la A la Z.
‎Déborah bifează de la Z la A.
‎Tipii de acolo nu înțeleg.
‎Nici eu. Asta înseamnă că merge.
‎Vedeți foaia A4 pe care Mickaël ‎o bagă între cutii?
‎Camionagiii și docherii ‎n-au voie în depozit.
‎Acela e semnul
‎pentru paletul care trebuie deviat afară.
‎Să urmărim!
‎Priviți!
‎Acum se va întoarce. Acolo!
‎- Gata! ‎- Poftim!
‎Poftim! Sunt 27 de cutii de 72 de sticle. ‎Vă las pe voi să calculați!
‎- Lablonde validează ieșirea. ‎- Bun.
‎Mourad, docherul, ‎trebuie s-o trimită în camionul potrivit.
‎O preiau eu.
‎Iar pe șoferul nostru
‎deja îl cunoașteți.
‎Dacă nu sunteți experți la matematică,
‎șutim doi paleți ‎cu 1.944 sticle pe săptămână.
‎Pe piață, asta înseamnă ‎388.000 de euro lunar.
‎Vrei să vii diseară?
‎Nu știu să discut cu lumea.
‎Asta nu ține de meseria ta?
‎Nu e același lucru.
‎Ce e? Nu ți-o asumi?
‎- Nu insista, Sauveur! ‎- Ce?
‎Sunt implicată. Doar sunt prudentă.
‎- Nu știm unde va duce totul. ‎- Ba da.
‎Îl vom sări de două milioane.
‎Nu mă refer la asta. După.
‎După…
‎După, ne luăm banii. ‎Plecăm din oraș și mai vedem.
‎Nu știi nimic despre mine.
‎Știu destule.
‎Crezi că aș lăsa totul pentru un muncitor?
‎Da.
‎Nu?
‎Da.
‎Bine.
‎Mă așteaptă.
‎Dacă vreți să aveți o afacere ca a mea,
‎am un sfat: gândiți-vă la spațiu!
‎Vă garantez că doi paleți pe săptămână ‎ocupă mult spațiu.
‎Și încă ceva: ‎stați cu ochii pe cei din echipă!
‎Nu uitați! Cel mai prost bogat e ‎cel care a fost sărac!
‎De la prima plată, ‎fiecare s-a dat în stambă.
‎Și în mare stil.
‎Schumi voia lecții de gătit ‎cu bucătarul de la Beaux Arts.
‎Salut, Daniel!
‎Un bucătar Michelin cere ‎300 de euro pe oră.
‎Ai auzit de criptomonede? ‎Faci miliarde, Schumi.
‎Să punem mâna pe ei!
‎Cât despre Lablonde, ‎drăguțul cosmeticelor,
‎viciul lui erau cursele de cai.
‎Ce faci, Daniel? ‎Nu-mi da numai bancnote de 200, da?
‎Prostul și-a pierdut toți banii ‎la pariuri,
‎pe ponturi primite de la sindicaliști.
‎Nu le place la cafenea.
‎În fiecare seară, Mickaël făcea cinste ‎la Pharaon cu scumpul său văr, Yoni,
‎căruia i-a venit ideea genială ‎să vină la muncă într-un Audi nou.
‎Sunt niște prietene. Pleacă imediat.
‎Un singur lucru m-a enervat la culme.
‎Nu le postez.
‎Yasmina și Déborah au postat că se răsfață ‎la cumpărături pe Avenue Montaigne.
‎De data asta, am decis să preiau frâiele ‎și să cumpăr casa vecinului.
‎Uite-l pe Moșul! Îmi trebuie bani.
‎Realimentez acum. O clipă!
‎Puteau să cheltuie cât voiau, ‎nu pleca nimic de aici.
‎De ce ar cumpăra prostiile astea?
‎Niște proști.
‎Vinerea, eu și Scania îi plăteam pe toți.
‎Cât de plin e? Idioții ăștia mă costă.
‎- Și vinerea degenera mereu. ‎- Închide-o!
‎DÉBORAH
‎Dă-mi și partea mea!
‎E super!
‎Cincizeci!
‎Pentru că e drăguță.
‎Bun, mersi!
‎- Două? ‎- Da.
‎Nu vă interesează?
‎Două la 50.
‎Parfum de calitate ieftin! ‎Doar 50 de euro!
‎Nu, acolo! De fiecare dată!
‎Două la 40 de euro. Bine, dați-mi-i!
‎Noroc!
‎Alo?
‎Facem ce putem.
‎Dar te grăbești prea tare. Nu mai putem.
‎Marți, Moulins. Miercuri, Mâcon.
‎Joi, Montbéliard. Vineri, Montargis. ‎Sâmbătă, Montviers.
‎Ce să facem?
‎Ați terminat orașele cu M. ‎Acum faceți-le pe cele cu N!
‎Ne plafonasem. Dar nu deranja pe nimeni.
‎Le păsa doar de fiesta de vineri.
‎Eu aveam un singur lucru în minte. ‎Cum să ne dezvoltăm și mai mult.
‎Știți ceva? Am descoperit rezolvarea.
‎Jesus.
‎Copilul magic.
‎Jesus era fratele vitreg al Yasminei, ‎iar plăcerea lui vinovată erau orgiile.
‎În aventurile sale,
‎s-a împrietenit cu doi directori ‎de la Bergamini,
‎Sephora care tocmai intrase în Franța.
‎Bani gheață, lunar.
‎I-a convins și să facă afaceri cu mine.
‎Trebuia să avem o structură.
‎Prima problemă era depozitarea.
‎Când am o problemă, Scania are un văr.
‎- Ce faci? ‎- Salut!
‎Era fermier și sărac lipit.
‎Ce faci?
‎Se săturase să-și vâneze mâncarea
‎și ne-a închiriat hambarul lui.
‎- Cum e? ‎- Perfect.
‎În afară de mine și Scania, ‎nu se știa unde era stocul.
‎Era mai bine așa.
‎Ne trebuia doar un camion ca să livrăm ‎la Bergamini și mi-am spart pușculița.
‎E cel mai ieftin. Hai!
‎Pe bune?
‎Cu SRL-ul meu, am vândut tot stocul ‎către Bergamini, ca orice altă firmă.
‎Cu 20% mai ieftin decât Breuil.
‎Se pare că Tapie spunea: ‎„Primul milion e cel mai greu.”
‎Vă pot spune că nu și pentru noi.
‎Bea!
‎Noi eram adevărata Franță, ‎cu ore suplimentare neimpozitate!
‎Cine ar vrea să se termine așa ceva?
‎Béa?
‎Béa.
‎Ce e?
‎- Avem o mare problemă. ‎- Ce este?
‎Aseară, după ce am semnat ‎contractul cu Nougarolis…
‎Te-am sunat, știi?
‎- Eu sunt. ‎- Alo?
‎Acum au plecat.
‎S-a încheiat vânzarea?
‎Mai sunt câteva formalități. ‎Auditul conturilor, inventarul stocului.
‎Vânzarea va fi încheiată într-o lună.
‎Și? Totul mergea bine. ‎Ce s-a întâmplat apoi?
‎Când să plec, ‎am auzit un zgomot din depozit.
‎Ce zgomot?
‎Ni s-a desprins o foaie de tablă ‎de pe acoperiș.
‎Da, ai spus că aveam infiltrații.
‎Scurgeri în depozit.
‎Cu toată apa, a vrut să arunce o privire.
‎Și le-a descoperit.
‎- A deschis 20 de cutii la întâmplare. ‎- Toate goale.
‎De ce n-ai chemat poliția imediat?
‎Béa… tocmai semnasem ‎un contract cu Nougarolis.
‎Dacă află despre asta ‎înainte să găsesc marfa lipsă,
‎am încurcat-o.
‎Știi ce înseamnă asta?
‎După verificarea stocului, ‎pot să-i plătesc jumătate din preț.
‎Rafturile goale nu vând, ‎chiar dacă sunt de parfum.
‎Ce părere aveți?
‎Mă angajez la Breuil, ca fost deținut ‎care reintră pe piața muncii.
‎Asta atrage golanii. ‎Identific hoții. Mă infiltrez.
‎Vă fac un raport despre stoc.
‎Nu e complicat.
‎Grozav!
‎Nu vă dezvăluiți sursa? Vă privește.
‎Dar v-a oferit detalii ‎care v-au atras atenția?
‎Cu termenul dvs, am economisi timp.
‎Dacă stau să mă gândesc, e ceva.
‎Patrick a venit acasă supărat
‎fiindcă un angajat ‎îi luase locul de parcare.
‎Nu era vina sărmanului om.
‎Când a murit, am dat jos semnul ‎de „Rezervat pentru Armand Breuil”.
‎- Două minute! Îl chem. ‎- Păi…
‎Două minute, auzi! Unu, vrei să spui!
‎Partea ciudată era ‎că un tânăr muncitor avea o mașină de lux.
‎Un Audi TT.
‎Scuze, șefu'! Nu era niciun semn, am zis…
‎- Nu voiam să fie zgâriată. ‎- Da.
‎Un Audi TT.
‎E suficient.
‎Din primele informații, ‎rezolvăm într-o săptămână.
‎Asta voiam să aud.
‎De acum încolo, spuneți-mi Ange!
‎- Ce faci? Așa. ‎- Toate bune?
‎- Ce mâncați? ‎- Pe unde ai umblat, de arăți așa?
‎Te căuta Daniel.
‎Mă asculți?
‎Nu poți veni la prânz în fiecare zi.
‎Daniel te va înlocui. Mă auzi, Yoni?
‎Dă-l naibii!
‎Da?
‎Alo! Ne dai pe toți naibii.
‎N-am putut să-l scoatem din cauza ta.
‎Vom primi doar jumătate din bani vineri. ‎Ce scuză ai?
‎Dragostea.
‎- Plec, să nu-i dau una! ‎- Nu e mare lucru.
‎Ești prost sau ce?
‎Ce are taică-tu? Mă calcă pe nervi.
‎- Tu te-ai auzit? ‎- E opt dimineața.
‎Opt? E amiază.
‎S-a dat ceasul înapoi?
‎- Cine e gagica? ‎- Fata de la garderobă.
‎- De la Pharaon? ‎- Da.
‎- Nu e gagica paznicului? ‎- Între 3 și 5, nu.
‎- O să te facă praf. ‎- Mă descurc.
‎S-o văd și p-asta!
‎- Dar e bună. ‎- Las-o în pace! E ceva serios.
‎PHARAON
‎- Panaramă! ‎- Bruce!
‎- Nu eu! ‎- Lasă-l!
‎- Alo, ce faci? ‎- Bruce, dă-i drumul!
‎Te calc în picioare!
‎- Nu mă omorî! ‎- Oprește-te!
‎- Stai! Dă-mi drumul! ‎- Lasă-l!
‎- Lasă-l! Te implor, Bruce! ‎- Dă-mi drumul, nenorocitule!
‎Futu-i! Ce face pușcăriașul ăsta?
‎Alo!
‎Ce faci?
‎Nu știu, șefu'. Mi s-a zis să…
‎Nu ți s-a zis. Caută-l pe Lablonde!
‎Te mută el. Termină acolo!
‎Unde e vărul tău? ‎Mi-a dat țeapă de două ori.
‎E grav acum. E în spital.
‎- Două luni de medical. ‎- Nu cred! Ce ați făcut?
‎S-a dus la Pharaon. L-a bătut unul.
‎Îți bați joc de mine? Știi ce e în joc?
‎- Știu, scuze, dar… ‎- Taci!
‎Avem un palet de scos. ‎Cum o să te descurci singur?
‎- Nu știu. ‎- Da, păi…
‎Zi-i lu Yoni să stea învelit!
‎- E concediat. Spune-i! ‎- Daniel…
‎Auzi?
‎Scuză-mă! Putem vorbi puțin?
‎Ia spune-mi! Pentru ce ai fost închis?
‎- Vehicul blindat. ‎- Da?
‎Bun. Erai înarmat?
‎- E mai ușor decât cu mâinile goale. ‎- Da.
‎Ai tras?
‎- AK47, trebuie doar să-l arăți. ‎- Bine.
‎Câți ani ți-au dat?
‎Opt. Patru pe cauțiune.
‎Ai ciripit?
‎- Bună purtare. ‎- Bine.
‎Bine. Ți-ar plăcea ‎să faci 500 de euro ușor?
‎- Lasă! Nu sunt interesat. ‎- Nu e niciun risc. E la sigur.
‎Primești 500 de euro la ora două. E OK.
‎Ești interesat?
‎Du-te la Mickaël, cel de lângă folie! ‎Îți explică el.
‎Asta e tot ce ai putut?
‎- Un fost pușcăriaș. ‎- Puteai să discuți cu noi.
‎Cât timp își face treaba, e OK. ‎Și-o face, Mickaël?
‎Se descurcă.
‎Dar dacă vrea să dea bine ‎și-i spune OP-ului?
‎- Cui? ‎- OP-ului.
‎Ofițerul de probațiune. ‎Dacă ne dă pe goarnă?
‎De fapt, acum e implicat. ‎Are mai multe de pierdut decât noi.
‎Dacă e ceva, se întoarce ‎la pușcărie. Nu e niciun risc.
‎Toate bune și frumoase, ‎dar cum îl plătești?
‎Ia partea lui Yoni. Apoi, mai vedem.
‎Nu e corect.
‎Nu e? Nu te ocupai de nepotul tău?
‎Ia stai! Îl plătești la fel ca pe noi? ‎Vechimea nu se pune?
‎Te uiți prea mult la știri. ‎Ți s-a prăjit creierul.
‎Crezi că e masa negocierilor ‎dintr-o ședință din industrie?
‎Ascultați! Fostul pușcăriaș e ‎un risc pentru toți.
‎- Așa e. ‎- Da.
‎- Eu zic să votăm. Eu votez împotrivă. ‎- Și eu.
‎Ați înțeles greșit. Nu votăm.
‎Da? Așa că pune-l cu Mickaël și gata!
‎Fă gură la nevastă-ta!
‎Urmează să vă spun ceva foarte grav.
‎Am aflat că suntem jefuiți.
‎- Aici? ‎- Produse. Multe.
‎Poate chiar în acest moment.
‎Nu se poate! ‎Avem cea mai bună pază din vale.
‎Nu încape îndoială.
‎Trebuie să fie un angajat. ‎Și dumneata îi cunoști cel mai bine.
‎Vreau să analizați baza de date ‎și să căutați profiluri suspecte.
‎- Chiar și pe cei din vechi. ‎- Desigur.
‎Promit că, dacă trecem de asta împreună,
‎nu vă voi uita de data asta.
‎- Pe scurt? ‎- Știe totul.
‎Nu. Ți-a cerut să afli. ‎Nu e același lucru.
‎Tot aia! N-o să renunțe.
‎Juniorul n-o să renunțe?
‎Tu râzi, dar eu îl văd zilnic.
‎- Da. ‎- Ce să-i spun?
‎Știi că nu e depistabil.
‎Fiecare palet al nostru trece ‎prin circuitul normal.
‎Dacă există o eroare cândva,
‎e o comandă dublată și atât.
‎O eroare. Trebuie doar s-o raționalizezi.
‎- Raționalizez? ‎- Da.
‎Suntem în rahat cu Breuil! Înțelegi?
‎Nu crezi că exagerezi?
‎E doar o chestiune de timp ‎până va afla totul.
‎Avem norocul să avem un avans. ‎N-ar trebui să ne potolim?
‎Nu încă.
‎Aseară am aflat ceva foarte important.
‎Dă-mi numele și adresele!
‎Am o pistă bună, dar am nevoie de timp ‎pentru un raport complet.
‎N-ai spus o săptămână?
‎Încă n-am găsit marfa.
‎Nu spun că n-o voi găsi, ‎dar nu e o gașcă mică.
‎Asta e problema ta. ‎Eu trebuie să-mi scot banii.
‎Dle Nougarolis, eu nu-mi câștig existența ‎din onorariu, ci din bonusul primit.
‎Prețul e de 5.000 pe săptămână. ‎Chestia cu bonusul nu e amuzantă.
‎Dacă vreți, ne oprim aici.
‎Așa vrei să joci? Cu mine?
‎Nu ești prea deștept, pentru un copoi.
‎Îmi spui că lumea fură? ‎Că auditul o va confirma?
‎E destul ca să-l usuc pe Breuil. ‎N-am nevoie de raportul tău.
‎Știi ce-o să facem? O să ne oprim aici.
‎O să rezolv cu omul meu. ‎Noi doi am terminat.
‎Așa faceți?
‎- Da, așa facem. ‎- Bine.
‎Nu înțeleg.
‎Voiați să ne mișcăm repede. ‎Acum vreți să amânați șase luni?
‎O să renunțați la personal ‎la fuziunea dintre companii.
‎Unii lucrează pentru noi de mult.
‎Aș vrea să le găsesc slujbe ‎la cât mai mulți.
‎Mai puțin de lucru pentru dvs.
‎Concedierile sunt o pacoste.
‎Știți povestea aia?
‎Pe cine ați concedia?
‎- Pe deșteptul… ‎- Pe idiotul care muncește mult.
‎Am nevoie de șase luni.
‎Espresso?
‎De când eram copil, ‎am simțit energia oamenilor.
‎E ca un soi de har care mi s-a oferit.
‎Și văd multă suferință la dvs. ‎Prea multă afectare.
‎Și trebuie să vă eliberați cât mai curând.
‎Nu schimbăm înțelegerea.
‎KP2M va face inventarul stocului ‎până la sfârșitul lunii
‎și vom face vânzarea cum am convenit.
‎Breuil e panicat. Mărește paza.
‎Numai despre asta vorbești.
‎Normal! Zece paznici vin ‎săptămâna viitoare.
‎Ne adaptăm. Ce mare lucru?
‎Te-ai prostit? Breuil știe cât s-a furat.
‎Dacă toarnă cineva, ajungeți în pușcărie.
‎- Numai noi? ‎- Adică?
‎De ce n-ai spus „ajungem”? ‎Ai făcut o înțelegere cu Breuil?
‎Oprește-te!
‎Mai bine le spui.
‎Se vor speria din nimic. ‎Nu-i băga în afacerea mea!
‎- Afacerea ta? ‎- Da.
‎Nu faci afaceri, Daniel.
‎Ești un găinar care fură mult.
‎Nu mai împing paleți pentru Breuil.
‎Asta e ieșirea mea. Poate te amuză…
‎Mă amuză? N-ai idee prin ce am trecut.
‎E simplu. Mă opresc aici. ‎Ar trebui să faci la fel.
‎Dacă nu eram eu, vindeai și acum ‎câteva parfumuri la piață.
‎Ascultă-mă!
‎Ce îți datorez? Hai, spune-mi!
‎Ai dreptate. Nu-mi datorezi nimic. ‎Nu ne datorăm nimic.
‎Faptul că renunți arată ce fel de om ești.
‎Ești atât de disperată să te integrezi, ‎afaceriștii tăi te-au limitat.
‎Ai uitat ce contează în viață.
‎Ce? Banii?
‎Nu, flerul.
‎Idiotul!
‎- Alo? ‎- Dle Breuil?
‎Știu cine fură de la dvs.
‎Dle Breuil? Mai sunteți la telefon?
‎Da.
‎Am spus că știu cine fură de la dvs.
‎Știu că v-a dispărut o cantitate mare.
‎Știu că asta ar putea compromite ‎vânzarea afacerii.
‎Vă pot ajuta.
‎- Cu asta mă ocup. ‎- Am nevoie de stoc.
‎Trebuie să-mi găsesc stocul ‎și să-l pun la loc.
‎Lucrez la asta.
‎Vă pot scoate basma curată, ‎dacă sunteți dispus să plătiți.
‎Plătiți 50.000 în avans ‎și 50.000 când livrez raportul.
‎Nu e mult, la câte sunt în joc.
‎Dle Breuil?
‎V-am auzit.
‎E esențial ‎să nu vorbiți cu nimeni despre asta.
‎Cu cine aș vorbi?
‎DESCHIDERE FIȘIER PRIMIT
‎Îmi pare rău, dle Breuil.
‎Acum, ascultați-mă cu atenție!
‎ÎMI PARE RĂU ‎SUNĂ-MĂ, TE ROG. VIRGINIE?
‎Alo?
‎Breuil știe.
‎- Poftim? ‎- E o glumă, Daniel?
‎- Cum e posibil? ‎- Să-mi bag!
‎Partea bună e ‎că nu știe că noi am făcut-o.
‎Dar sper că ați pus deoparte, ‎fiindcă sursa a secat.
‎- Nu! ‎- Nu.
‎Am o soluție pentru voi, ‎dar trebuie să mergem la alt nivel.
‎Adică?
‎Lablonde, poți confirma
‎că avem 38 de tone ‎spre Sephora Paris în weekend?
‎Nu, păi, nu știu…
‎- Da sau nu? ‎- N-am calendarul!
‎Bine, în regulă.
‎Am comenzile pentru Ziua Mamei.
‎Două camioane sunt pline ochi. ‎Sunt 40.000 de unități de fiecare.
‎Eu sugerez să le facem să dispară.
‎Poftim?
‎- Ce? ‎- Ăsta e jaf.
‎Mă bag!
‎Dacă ajung la noi?
‎Nu vor ajunge,
‎vor crede că acele camioane ‎au fost jefuite
‎de niște profesioniști.
‎Ce? Cine va face asta? Pentru că…
‎Noi.
‎- Ai înnebunit. ‎- Stați!
‎Un camion e doar o dubă mare, nu?
‎Domeniul tău, Ange.
‎Cele 80.000 de unități vor fi în depozit ‎înainte de vânzare.
‎Valorează 2,5 milioane.
‎Și îi împărțim egal.
‎Avem două zile.
‎Cine se bagă?
‎Acum votăm?
‎Mai taci!
‎Păi, 200.000…
‎- Coboară! ‎- Nu trage!
‎- Nu vreau să mor! ‎- Taci!
‎Nu! Da, dle!
‎Nu!
‎Dă mâinile încoace! Închide gura, am zis!
‎- Taci! ‎- Oprește-te! Stai!
‎- Nu lăsa arma pe jos! ‎- Dar cum îi pun asta?
‎Nu lăsa arma pe jos sau ești mort!
‎Ați înțeles?
‎Pot să încerc?
‎Ce? Tu?
‎Pe bune?
‎- La pământ! ‎- Ai înnebunit?
‎- Mâinile la spate! Taci! ‎- M-a durut!
‎- E un exercițiu. ‎- La spate! Taci!
‎Nemernicule! Taci!
‎Uitați! Așa se face!
‎Ținea colierele și arma pe Mourad ‎în același timp.
‎- Așa! Bravo! ‎- Bravo, Boss!
‎- Încercăm iar cu camionul? ‎- Nu, merge.
‎Încă ceva, oameni buni…
‎Nu uitați că al doilea șofer ‎nu va fi implicat! Da?
‎Nici personalul benzinăriei ‎din Lionville. Da?
‎Vreau să fim credibili. Ei vor fi martori.
‎Are loc vineri noapte. ‎Benzinăria Total din Lionville.
‎- Bravo! ‎- Stocul trebuie să fie aproape.
‎Foarte bine!
‎Mulțumesc, Jacques-Yves.
‎Noapte bună!
‎Și dvs.
‎Sephora Rivoli.
‎- Cafea? ‎- Bine.
‎Bun, e Mourad.
‎Să mergem!
‎Stai!
‎Au pornit.
‎Arunc-o, naibii!
‎- Jur că n-am făcut nimic! ‎- La pământ!
‎Coboară!
‎- Ieși! ‎- Mișcă!
‎Afară!
‎Taci! Dă-mi mâinile!
‎Nu trage! Am copii! Te rog!
‎Taci!
‎Ușa!
‎Hai!
‎Să mergem!
‎Unde e Ange?
‎Parcă era cu tine.
‎Lasă! Să mergem! Hai la carieră!
‎- Ați găsit stocul? ‎- Nu încă, dar sunt aproape.
‎- Unde sunteți? ‎- Într-un camion.
‎Dar prețul meu s-a schimbat. ‎Riscul e prea mare.
‎Nicio plată fără dovadă.
‎Încă trei și gata!
‎- Avem timp? ‎- Ar trebui să plecăm.
‎Păcat că trebuie să lăsăm ‎două camioane în urmă!
‎- Găsește-ți o femeie, frate! ‎- Ce legătură are?
‎- Futu-i! ‎- Ce e?
‎- Nu dau de Boss. ‎- Trebuie să fie la carieră.
‎Ne sună de pe drum.
‎NETRIMIS
‎Futu-i!
‎Unde e javra aia?
‎Nenorocitul a folosit ‎capcana aricilor, uite!
‎- Javra! ‎- Futu-i! Uite!
‎Futu-i!
‎Fir-ar!
‎Nenorocitul i-a cerut 200.000 de euro ‎lui Breuil ca să ne predea.
‎Luni, la 7:45, cu părul spre dreapta,
‎ochelari rotunzi și cravate Hermès,
‎au sosit revizorii contabili ‎ai lui Nougarolis.
‎Bun. Să începem?
‎Étienne, sinteza!
‎Conform protocoalelor KP2M,
‎am verificat datele ‎de pe software-ul companiei
‎cu inventarul stocului fizic.
‎S-a efectuat luând mostre ‎de la 320 de cutii.
‎Bun. Care e rezultatul?
‎Avem…
‎Eu m-am născut în Chartres, ‎nu ca Nougarolis.
‎Și eu am știut asta de la naștere.
‎Inventarul confirmă cantitățile ‎declarate de vânzător
‎la semnarea contractului.
‎- Nu lipsește nimic? ‎- Doar marginal, dle.
‎Breuil câștigă mereu.
‎Brice.
‎Vreți să știți ‎cum și-a salvat pielea micul Patrick?
‎Țineți minte noaptea aia?
‎- Alo? ‎- Sauveur.
‎Trebuie să ne întâlnim. ‎La catedrală. Acum.
‎PENTRU ARMAND BREUIL ‎CU RECUNOȘTINȚĂ DIN PARTEA ORAȘULUI
‎Știi că am fost colegi?
‎- La Jean Moulin. ‎- Nu-mi aduc aminte.
‎Eu te țin minte.
‎Ce vreți?
‎Am informații despre echipa ta.
‎Am numele voastre. Poze din casa ta.
‎Cu sutele de mii de euro în numerar
‎pe care mi-i vei da înapoi.
‎De ce n-ai chemat poliția?
‎Pentru că vând.
‎Când?
‎Am semnat deja. Asta e problema.
‎Lipsește prea mult parfum ‎ca să treacă auditul.
‎Vreau ca toate produsele furate ‎să se întoarcă în depozitul meu.
‎Imediat.
‎Va fi dificil. L-am vândut pe tot.
‎N-aș fi vrut să se ajungă aici.
‎Iată planul B al micuțului Patrick!
‎Ca să scap de pușcărie,
‎am umplut două camioane ‎cu cantitatea lipsă.
‎Le-am furat, asigurarea le-a acoperit.
‎Am înlocuit cutiile furate în inventar.
‎Auditorii n-au observat nimic,
‎iar Nougarolis, care credea ‎că va plăti jumătate, a plătit tot.
‎Asta sau poliția.
‎Doar că, în povestea asta, noi am făcut ‎toată munca și n-am primit nimic.
‎Pentru mine nu mai merge așa. ‎Hai să urmăm planul meu!
‎Admirați artistul!
‎Stai, nu e totul limpede!
‎Eu îți fac jaful.
‎Doar dacă îmi spui totul. ‎Nu ascunde nimic!
‎Soția mea.
‎M-a convins să vând. ‎Să-i vând lui Nougarolis.
‎Ei sunt…
‎apropiați.
‎Bine.
‎Deci vrei să-i rănești.
‎Bine.
‎Fac jaful, dar ce fur îmi aparține.
‎Nu înțelegi, Sauveur.
‎Toate produsele se întorc la mine.
‎Calmează-te!
‎Imaginează-ți…
‎dacă oamenii și-ar da seama că produsele ‎de la Breuil pentru Colin Brown
‎nu conțin parfum!
‎Ce ar fi?
‎Ar fi un mare scandal.
‎Breuil și Fiii nu-și poate permite ‎această lovitură.
‎N-ar fi doar o lovitură.
‎Clienții și-ar rezilia contractele ‎de distribuție. Ne-ar distruge.
‎Adică pe Nougarolis?
‎- Ce-i porcăria asta? ‎- E apă.
‎Pe Nougarolis.
‎Ascultă, șefu'!
‎Facem jaful. ‎Apoi, sabotăm stocul de parfum.
‎Uitați cum facem!
‎A doua zi după jaf, ‎descarc bunurile furate
‎pentru profesioniști.
‎Ei le vor vinde rapid pe piața neagră.
‎Uită-te la fraier!
‎Dumneata te ocupi de asigurare.
‎Se pricep.
‎Fiți deștept! Trebuie să creadă.
‎Trebuie să fie parizieni.
‎Dacă se bagă pe parfumuri, am pus-o!
‎Stați liniștit, cazul va fi aprobat.
‎Mulțumesc. Mă bazez pe voi.
‎Apoi, ne întâlnim la sediu ‎ca să facem propria rețetă de Gold.
‎Aveți mii de sticle goale, ‎gata să fie umplute de mașini.
‎Am echipa perfectă ‎pentru a implementa acest plan monumental.
‎Fără ei, ar fi imposibil ‎să împachetăm totul în cutii și pe paleți
‎într-o noapte.
‎Mai repede!
‎Odată ce am umplut stocul ‎cu mii de litri de apă,
‎o să-i facem o detoxifiere lui Nougarolis.
‎Încă ceva, înainte să batem palma!
‎Mă veți ajuta să-l prind pe trădător.
‎- Da? ‎- Am primit mesajul. Unde e?
‎În spatele unui camion, spre hambarul tău.
‎Afurisitul! Am plecat deja. Ne întoarcem.
‎Uită-te la afurisit! Hai!
‎Futu-i!
‎SAUVEUR, UN NOU JUCĂTOR ‎ÎN VALEA COSMETICELOR
‎Trebuia să-l pui acolo?
‎- Nu e ca și cum nu-i datorez nimic. ‎- Așa e.
‎Îmi iau rămas-bun.
‎Asta e. Pleci?
‎E și timpul.
‎Dar tu?
‎Nu e momentul să plec undeva.
‎Ai văzut reportajul despre scandalul apei ‎din lumea parfumurilor?
‎Acum că Nougarolis a ieșit din peisaj,
‎îi vom cumpăra afacerea ‎prin Sauveur și Fiii.
‎Am o întâlnire cu Jacques-Yves ‎pentru distribuție.
‎Apoi, voi face o ofertă.
‎- Și propunerea mea? ‎- Care? De a investi?
‎Ți-am zis să-i păstrezi. ‎N-am nevoie de ei.
‎Fă ce vrei cu ei!
‎Apropo, am promis să nu-ți spun ceva.
‎Ideea jafului, a asigurării. ‎N-a fost a mea.
‎Dar a cui?
‎Un înger veghează asupra ta, Daniel. ‎Unul blond.
‎Deci?
‎Ăsta e flerul?
‎Subtitrarea: Ramona Coman