Downloaded from YTS.MX
"Alla föds fria och likställda under lagen.
Official YIFY movies site: YTS.MX
Sen får de klara sig själva." Jean Yanne
-Du? -Vadå?
Vet du varför reggaelåtar alltid börjar med trummor?
Seriöst? Vill du prata om det nu?
Vill du inte veta?
Ut med språket då.
Trummorna är kanonerna som river Babylons murar.
Vad är Babylon?
En stad genomsyrad av kapitalism och korruption.
Glöm kapitalisterna, dem tar jag hand om.
Vad gör han?
Kolla in den där jäveln. Kör.
Fan!
DOFTEN AV FRAMGÅNG
BREUIL & SÖNER NUMMER ETT I CHARTRES
Jag heter Daniel Sauveur.
Jag föddes i Chartres, centrala Frankrike.
Mitt ute i ingenstans. Min mamma hade bara en dröm:
Hon ville ha utsikt över katedralen.
Avståndet var långt, men pappa gav henne det innan han dog.
Familjen Breuil tog det med.
Breuil är stadens rikaste familj.
I arv från far till son.
Såna finns i din stad med.
Människor som krossar en under sina skor. De gör det inte ens med mening.
Jag lärde mig att det bara finns ett sätt att få en fin utsikt.
Man måste kämpa sig till toppen. Högre upp än familjen Breuil.
Jag började studera dem, för att förstå hur de hade nått dit.
Och vet ni vad? Det finns inget att förstå.
-Jag tänker på er. -Tack.
En del föds med det, andra inte. Det är allt.
Din mamma väntar på dig.
I Chartres har vi Breuil & Söner,
och mycket längre ner hittar vi alla andra.
Varje onsdag åt pappa Breuil här med sin son Patrick.
Han vet det nog inte, men vi gick i samma grundskola.
-Två kaffe till bord fyra. -Jag har bara två händer!
-Det här är Onkel. -Jag har kalven!
Pappas bästa vän. Han tog hand om oss efter hans död.
Har du sett grabben?
Varje onsdag tillbringade jag dagen med honom här, på Beaux Arts,
krogen med en Michelin-stjärna.
-Jag sa ju åt dig att stanna i köket. -Titta.
-Titta på kvinnan vid bord 25. -Fru Breuil?
Hon har glömt sin väska två onsdagar i rad.
-Än sen? -Jag har en plan.
Fru Breuil! Ni glömde er väska.
Tack, så snällt. Till dig.
Mamma då.
Här.
En sak lär man sig tidigt i Chartres.
Breuil vinner alltid.
Ett tag döpte folk sina barn efter sina favoritmärken.
Det var så min bästa vän fick namnet Scania. Som lastbilen.
Han hatade också familjen Breuil.
Hans pappa körde lastbil åt dem, så han såg honom aldrig.
När min pappa dog började en del ungar kalla mig för oäkting.
Scania såg till att de fick äta upp sina ord.
Så jag delar allt med honom. 50-50.
Vi ses!
När vi blev äldre svor vi på att aldrig jobba åt Breuil som våra pappor.
Vi startade ett företag.
Det var inte så dumt, det funkade.
Läget, mannen?
Fast här leder alla vägar till…
Breuil och hans jävla söner.
I slutändan jobbade vi också åt Breuil. För mycket, tydligen.
Över 90 % av intäkterna kommer från oss.
Ekonomiskt beroende. Beklagar. Jag skriver inte reglerna.
Ge mig den där!
Ekonomiskt beroende är när man gör för mycket affärer med en kund.
-Det är tydligen inte bra. -Släpp!
Sluta!
Stick!
Vi saknade andra kunder och hade skulder till banken,
så det var kört för oss.
Vi hade inget val.
Scania fick börja köra lastbil åt Breuil.
Jag höll ut i tre månader, men man måste ju äta.
Vad fan sysslar ni med? Rökpausen är över. Ge mig den där.
Nu kommer han.
Är det han?
-Daniel Sauveur, herrn. -Slopa titlarna. Kalla mig "chefen".
Har du berättat hur det funkar?
Hur det funkar?
Jag ska förklara. Jag har fria tyglar över anställningar och avsked.
Jag ger dig ett sexmånaderskontrakt.
När det går ut får du en engångssumma på 10 %, 900 euro.
900 euro? Utan att behöva göra nåt?
Sån är lagen. Men bli inte för glad.
Du ska ge mig den bonusen.
50 % nu, 50 % i slutet av kontraktet.
Annars sparkar jag dig under prövotiden. Betala, så får du vara kvar.
Samma upplägg. 50 i slutet, 50 när du börjar.
Men jag har inte 450 euro nu. Jag är pank.
Din polare skulle ta hand om det.
Tack.
-Varför ger du pengar till den där tönten? -Nu har du jobb.
Så efter att ha tagit över hela staden slog Breuil klorna i mig med.
Folk ser det som en merit att jobba här, som om deras uppgift är prestigefylld.
Den globala distributionen av lyxvaror från Paris.
Den franska andans kvintessens.
Givenchy, Dior, Saint Laurent.
Hela konkarongen. Ni fattar.
I själva verket skickar dessa lyxmärken sina parfymer till Breuil i kuber,
och vi häller dem i flaskor och paketerar dem.
Och levererar dem till kunder över hela världen.
Jag började på kvalitetskontrollen för Colin Brown, ett amerikanskt lyxmärke.
Ni vet? Svartvita reklamfilmer med killar och tjejer i jeans.
Jag har sett allt passera.
CB Gold, så klart.
CB X-treme, när techno spelades på klubbarna igen.
CB Green för miljöfolket.
Och CB Red, för killar som ville lukta gott när de tränade.
Tror ni att jag skämtar? Nej.
Ursäkta.
Vad står på?
Gamlingen kolade.
Breuil?
En Breuil mindre i världen passade mig bra.
Men glöm inte: Breuil vinner alltid.
I min ålder, utan att ha förtjänat det,
blev lille Patrick den stora chefen.
Hans framtid var utstakad, medan jag inte hade nån.
Men det var då allt förändrades för mig.
Hej. Béatrice Breuil, Patricks fru.
En liten gåva för att fira att han tar över företaget.
Bois d'Argent. Mycket modern.
-Hej. -Hej.
En liten gåva från vår familj.
Du då, Daniel?
Hur går det med parfymörerna? Är sonen bättre än pappan?
Jag vet inte.
De suger visst musten ur dig.
Ja. De sliter ut oss.
Gissa vad din mamma och jag hörde på nyheterna i går?
Några liter parfymkoncentrat kan kosta lika mycket som ett kilo guld.
Satan. Då ska man banne mig lukta gott.
Lite vatten blandat med saften från nån dum blomma – 30 000 euro.
De tror att de är så fina.
CB GOLD 102 EURO
CB X-TREME 99 EURO
COLIN BROWN GOLD DITT PRIS: 50 EURO
INTRESSERAD AV COLIN BROWN!
Scania, jag har studerat dem i flera dagar.
Det finns bara ett tillfälle då lådorna inte larmar.
-Det finns massor av pengar att tjäna. -Lägg av nu.
Jag sålde en flaska på nätet. 50 euro på en sekund.
Varför gå miste om en sån guldgruva? Vad har vi att förlora?
-Jag tänker göra det, så haka på. -Vad tänker du göra åt Kowalski?
Det är polacken som släpper in oss i hönshuset.
-Jag vet hur han ska tas. -Du tar kål på mig.
Jag kastar visst pärlor för svin.
God afton, Patrick.
Jacques-Yves. Fint att ni kunde komma.
Han hade blivit rörd.
Var stolt. Armand var en ledare ända till slutet.
-Tack, Jacques-Yves. -Och inget sånt mellan oss.
Vi kommer att se mer av varandra nu.
-Hur så? -Jag kommer förbi ibland.
Och ser till att våra produkter än är i goda händer.
Jag vill presentera dig för Béatrice.
Béa.
Min fru Béatrice. Jacques-Yves Rousseau från Colin Brown.
-Ett sant nöje. -Och…
Brice Nougarolis, Parfums VIP.
Ja, lågprishandeln på nätet. Vi vet vem du är.
Chefen! En av era polacker körde över en låda med Fenwick.
-"Polacker?" -Ja.
Vänta.
-En av mina polacker? -Ja.
Vet du vad, Sauveur?
Från och med nu sköter inte polackerna sophanteringen.
Det gör du, min lilla franska hjälpreda.
Du kan börja på en gång. Släng det här.
Som David Douillet skulle säga, dumhet är som judo.
Skitstövel.
Man måste använda motståndarens styrka.
-Sauveur? -Ja.
Han är en skitstövel.
Hej. Jag ska till förbränningsugnen.
-Varsågod. -Tack.
Kolla på kontorsfolket.
De tar med sig pennor hem som barnen kan rita med.
Det säger ni inget om, eller hur?
Scania och jag jobbar med parfym, och har inga barn.
Samma sak.
På ett halvår tjänade vi 10 000 var på försäljningen.
Jag kunde hjälpa Onkel och mamma. Scania köpte en Rolex till mig.
Allt väl?
Hallå!
Dra åt helvete.
Får jag bjuda på ett glas?
Bartender, två mojito, tack!
Jag är stammis här. Varför har jag inte sett ditt vackra ansikte?
-Jag flyttade precis hem till Chartres. -Jaså?
Folk brukar mest flytta härifrån.
-Vad fick dig att komma hem? -Jobbet.
Parfym?
Som alla andra.
-Som jag. -Jaså?
-Ja. -För vem?
För vem? För mig själv. Jag har ett litet startup-företag.
Jag säljer lyxmärken till rabatterade priser.
Just nu. Längre fram, vem vet?
Tillväxten är bra just nu. Exponentiell, kan man säga.
I början sysslade vi mest med B2B-licensiering.
Vi ville börja med B2C, så riktade in oss på den amerikanska marknaden.
Under tiden översvämmar vi metaversum med våra produkter,
och även internet, i de perifera, sekundära universumen.
Så nu försöker vi…
Man måste ta en paus också. Vi ska festa lite med våra vänner.
För att lätta lite på trycket, så att säga.
Vi har precis tjänat tre miljoner, jag och min vän där borta.
Han är en medioker dansare,
men han har köpt ett fint hus för 1,5 miljoner på Opalkusten.
Han betalade med kontanter, rakt av bara.
Och vi är ett stort gäng i inkubatorn.
Lite som moderna guldgrävare, fast utan revolvrar.
Men vi sa till oss själva: "Vi riskerar att bli galna." Så det gäller att inte…
Så vad sägs?
-Vad sägs? -Om vad?
Vad sägs om middag på måndag klockan åtta? På Beaux Arts?
Nej.
-20.30? -Tack.
Eller lite senare?
Hallå!
Är det en Rolex du har där? Får jag se.
Jag fick den av mamma på min födelsedag.
Ge hit den, annars åker du ut. Ditt kontrakt gick ut för två dagar sen.
-500 euro. -Jag betalar i morgon.
Jag tar inte kredit.
Så där, ja. Perfekt.
Jag vill inte att nån annan sköter soporna.
Sopor passar dig.
Sätt fart.
Din jävel.
PIRATKOPIOR ANMÄLDA
Va?
ANVÄNDARE HAR ANMÄLT FÖRSÄLJNING AV PIRATKOPIOR
De jävlarna.
Daniel?
Fan!
Daniel?
Ja?
-Kom ner! -Ja!
Kommissarie Fayard, polisen. Vi kallades in av tullen.
Tullen?
Ni har nog tagit miste. Jag har aldrig korsat gränsen. Ni har nog fel adress.
Har du en dator?
Nej.
Vad jobbar du med?
Jag jobbar på bandet på Breuil.
På Breuil?
Det betyder ingenting. Alla jobbar med parfym här.
Vem sa nåt om parfym?
Ni frågade om jag jobbade för Breuil. Vi gör parfym, så jag sa "parfym".
Säger lebonplan.fr dig nåt?
Är det därför ni är här? Okej, det är väldigt…
Sonen i familjen tog över företaget.
Hans fru delade snällt nog ut en flaska till alla anställda.
Eftersom jag inte använder den doften
bestämde jag mig för att sälja den på nätet.
Så jag sålde den för 50 euro.
Och ja, jag berättade det för mina vänner.
Alla ville att jag skulle sälja deras.
Men det var bara tillfälligt.
Det var inte tänkt som en affärsrörelse.
Det var nog därför ni såg flera försäljningar.
-På nätet? -Ja.
Utan dator?
Utan… Ja. Nån lånade mig en dator bara för det.
-Vi har aldrig haft en, som jag sa. -Precis.
Men det vore bra att ha en, så att man kan köpa saker.
Häleri ger dig fem år på kåken.
Och 375 000 euro i böter.
Jag ska vara laglydig.
-Polisen avlyssnar min telefon. -Vad snackar du om?
De genomsökte huset i går. De känner till våra internetaffärer. Det är över.
Vad ska göra med mina 200 flaskor?
Jag vet inte. Jag kommer på nåt.
Vi måste tjäna pengar. Jag måste flytta. Jag tänker inte blanda in mamma i det här.
-Här kommer Kowalski. -Stick.
Kom in.
Jag hittar er inte i kalendern, herr Sauveur.
Vet ni vad jag heter? Kollade ni upp det?
-Jag är personalchef. -Jaså? Okej.
-Sätt er. -Tack.
Konstigt att vi inte har stött på varandra tidigare.
Var jobbade ni tidigare?
På Breuils Paris-kontor.
Sen kallade herr Breuil hit mig som direktör.
Direktör, okej.
-Grattis. -Tack.
-Gick ni hem med den där andra killen? -Det pratar vi inte om.
Var det nåt mer?
Nej, jag kom bara för att reda ut saker och ting.
Det behövs inte.
För min egen skull, för att förklara att hela den där internetgrejen…
Jag hade druckit, så jag pratade en massa nonsens.
Jag har inte ens en dator, så det är…
Det var bara svammel. Rent av löjligt.
Så jag ville be om ursäkt.
Alkohol får folk att överdriva.
-Så ni förstår… -Inte direkt.
Jag har ett möte om fem minuter. Och nu har ni rett ut allt.
Vi får säkert tillfälle att diskutera er utveckling.
Uppfattat.
Bara en liten sak till.
Är det fortfarande aktuellt med middag?
Nej.
-Inte? -Nej.
-Jag mixar inte jobb och privatliv. -Med lagerarbetare?
Det sa jag aldrig.
Det är bara lite sårande, men man vänjer sig.
-Jag hämtar dig klockan åtta, raring. -Vad gör ni?
-Ät middag med mig. -Är ni galen?
En snabb måltid bara, vad gör det?
-Vi får se, men inte här. -Gå nu!
-Då får vi se då. -Gå nu.
Du åt inte upp dem sist. De blev kvar i kylen.
Hej.
Mina damer och herrar, alla Apple-produkter!
Iphone, Ipad, de bästa Apple-paketen! Ni hittar dem här!
Vi har lyxklockor och lyxglasögon!
30 euro är inte dyrt. Högsta kvalitet.
Bara franska märken. Lyxvaror.
Köp den senaste Iphone här!
-För 350 euro är den din, min vän. -Är den äkta åtminstone?
350 euro.
Jag har bara 300.
Okej, ge mig 300 för den. Det blir bra.
Ha en bra dag. Det är inte dyrt!
Det här är äkta vara.
Alla Apple-produkter!
-Jag går till bilen. -Ipad! Iphone.
Köp dem här! Ser ni nåt ni gillar?
-Ska du råna oss? -Inte tänderna!
-Vem är du, din lilla jävel? -Sluta!
-Säg till vid 30 sekunder. -Säg när jag ska börja räkna.
Den jäveln slingrar sig!
Sluta! Jag har 200 flaskor parfym värda 100 euro! Sälj dem för 50.
-5 000 på en helg! -Skulle jag tro på det?
Lyxiga parfymer från Colin Brown! Kom igen!
-Varför sa du inte det? -Varför kom du inte fram?
-Jag vågade inte. -Se så. Vilket nonsens.
Det var så jag ersatte internet med Titou och Raoul.
Erkänn, det finns inget bättre än att köpa lokalt.
Okej.
50 % i slutet av varje månad.
Chefen, det är första gången vi gör det här.
-Första gången. -Ja.
Ni tar 15 enheter 10 gånger i veckan.
Sexhundra enheter per månad à 60 euro styck.
Så min andel blir 18 000.
Vi säljer inte för 60 euro per enhet.
Du är en riktig skitstövel.
Eller hur?
Vad gör du?
I morgon.
I morgon…
Ingen fara.
-Vem är det? -Det är vi.
Han vill ha sina pengar.
Kom in. Inte här ute.
Jag trodde inte att förlorare som ni kunde spara pengar.
-Skitstövel! -Kom hit!
Vänta! Daniel, lugna ner dig. Sluta.
Satan, det är brutet!
-Ni åker in för det här! -Käften.
Scanias kusin jobbar på socialkontoret.
Han älskade ditt korttidskontrakt. Ring, så förklarar vi allt för honom.
-Säg till honom att det inte är rätt. -Okej, jag fattar.
-Fattar du? -Ja.
Här har du ett halvårs sjukersättning. Den där tar jag.
Den ju var min, så bråka inte.
Så ja.
Du håller tyst, och vi håller igång affärerna. Okej?
Satan…
Fram till att Breuil ersatte Kowalski var det fritt fram.
Vi stal varor oftare.
Så pass att mina killar på marknaden…
Skaffa en Kangoo! Vad är det här?
…hade svårt att hänga med.
Jag kunde äntligen flytta hemifrån och hyra ett hus i Croix-Bonnard.
Där alla Cosmetic Valley-chefer bor.
Gillar ni det, herr Sauveur? Helt nya vitvaror.
-Är allt som det ska? -Allt är perfekt.
-Och allt är bra där? -Toppen.
Njut av semestern.
Här kommer du väl att ha det bra?
För Breuil.
Så med det här robotiserade inventeringssystemet
skannas alltså lådorna, men inte deras innehåll?
Det stämmer, fröken Van Stratten.
-Då missar man många produkter. -Totalt 1,1 %.
-Marginellt. -Marginellt?
1,1% är mycket om man beaktar de enorma mängderna vi hanterar.
Om vi vill hålla oss kvar i matchen, eller till och med vinna den,
så måste vi omsätta fler produkter snabbare.
Okej. Är jag den enda här som ser
att 1,1 % av de 4,5 miljoner parfymer vi hanterar årligen
motsvarar oövervakade parfymer för två miljoner euro?
Eller så är du den enda som inte ser att vi övervakar 200 miljoner euro.
Stéphane har rätt. Innovationer är viktigt för företaget.
Ni får grönt ljus från mig. Tack, allihop.
Tack, Patrick.
Börjar du komma in i det?
Jag godkände ett projekt för att digitalisera inventeringen.
Det borde främja vår tillväxt.
Men tja…
Jag ville fråga en sak, men jag väntade på…
På vad?
Jag har alltid vetat att du inte är skapt för att ta över Breuil.
Att din far pressade dig till det.
Vad ville du fråga?
Häromdagen på Beaux Arts gav Brice Nougarolis mig en idé.
Nougarolis?
Vad fan gjorde han där?
Han rear ut parfymer. Pappa avskydde honom.
Europas största online-återförsäljare.
-Ska vi ge oss ut på nätet? -Jag menar allvar.
Vad vill du då?
Han sa att han skulle ge vad som helst för att vara i dina skor,
kapten på ett stort kryssningsfartyg. Nåt larvigt.
Jag hänger inte med. Vad är det här om?
Nougarolis skulle nog köpa Breuil.
Pappa och farfars företag?
Din pappa är död. Din farfar dog för länge sen.
Och vad ska vi göra när vi har sålt?
Vad vi än vill.
Din pappa stod i vägen för dina planer.
Men det är slut med det nu. Så sälj.
Det är det här vi behöver. Ett, två, tre, nystart.
Tre, sa du.
Pratar du om barn?
-Är allt kopierat här? -Ja.
-Hej, Sauveur. -Hej.
-Hur är det? -Vad står på?
Jag har goda nyheter.
Ditt jobb kommer att skötas av en idiotsäker scanner
som inte tröttnar på att se på produkterna.
Jag tröttnar inte. Jag sa på förra mötet att jag inte vill ha andra uppgifter.
Alltid samma sak med er. Ni gnäller innan ni förstår.
Kowalski är sjukskriven.
Du tar över som arbetsledare.
Du stöttar Lablonde som tar över lagerhanteringen.
Det är en befordran.
Jag vill inte ha den. Jag fick inte nån förvarning. Måste jag?
Det här kommer uppifrån.
-Från Breuil? -Ja, från Patrick.
-Jävla Breuil. -Vad sa du?
Det har skapats över 100 000 jobb. Goda nyheter.
-Vart ska du? -Till förbränningsugnen.
Sätt dig.
Varför det?
Du är arbetsledare nu. Lagerarbetarna fixar soporna.
Jag tänker inte sitta och få trycksår i arslet.
-Jag har inget emot att hjälpa till. -Jag har nåt emot det.
-Känner du till kollektivavtal? -Ja.
Det är inte en rättighet att sitta på arslet. Det är en plikt.
Vet du hur många människor som har fått smaka på batongen för din skull?
Sabba inte det här för oss. Okej?
-Okej. -Sätt dig!
Det finns även en rädsla för att man anställer…
Jag lämnade allt för att utbilda mig i Paris, på er begäran.
Sen ger ni jobbet ni lovade mig till en idiot.
Stéphane är ingen idiot.
Han har rätt utbildning, och jobbade fem år på ventesprivees.com.
Det är ett tillfälle att slipa era färdigheter.
-Slipa mina färdigheter? -Virginie.
Det är ett ledningsbeslut.
Vill ni prata om ledningen?
Jag ska ställa en fråga som jag fick under utbildningen.
Fokusera nu.
Vem sparkar ni först i företaget?
Den smarta som sliter, den smarta som inte sliter,
idioten som sliter, idioten som inte sliter?
Idioten som sliter, för han förstör mest.
Föreställ er att idioten i det här företaget
är personen med all makt.
Pratar vi om Stéphane?
Vart ska du, Sauveur?
Hur fan gör de?
I KVÄLL? VIRGINIE VAN STRATTEN
Där är hon, med Gégé.
Din sötnos är full som en alika.
Säg inte det när du kommer.
Fick du med allt? Har du champagnen?
Jag går dit.
God kväll.
Hej.
Ni kunde inte motstå det.
Att komma hit.
Hur är det?
Toppen.
En kille med ESSEC-examen fick mitt jobb.
ESSEC? Vad är det?
Det var så oväntat. Jag är så dum. Trots att jag gjorde allt rätt.
Jag tror på folk när de lovar saker, men ingen bryr sig om löften.
Sen står man där med dumstruten. Som jag.
Jag förstår inte riktigt. Det är lite förvirrande. Vad är poängen?
Jag sa ju att Breuil skulle ge mig rollen som direktör.
-Just det. -Precis.
Men Breuil bestämde sig för att ge den rollen till nån annan.
För vad är Breuil? En skitstövel.
Familjen Breuil är ena riktiga jävlar. Alla vet det.
Jag ber om ursäkt.
Kom, vi pratar utomhus i stället.
Förlåt.
Ingen vidare första dejt.
Andra.
Den första var inte heller nån succé.
Vad är det?
Vill ni hämnas på Breuil?
-Jag skulle inte veta hur. -Men om ni kunde?
Ärligt talat?
Ja.
Får jag kyssa er?
Vad är sambandet här?
Att jag tänker ta en stor risk för er skull.
Jag berättade allt. Fråga inte varför. Jag var bara tvungen.
En mästares instinkt.
Vänta…
Streckkodsläsarna som skannar kartongerna, hur skannar de flaskorna inuti?
-Robotarna skannar förpackningen. -Förpackningen?
Kartongen.
Räknar de inte flaskorna? Korkat.
Men det går snabbt. Det är allt Breuil bryr sig om.
-Det här är en pall med 27 lådor. -Lyssna.
Till en beställning tar vi antingen en hel kartong,
eller så plockar vi varor ur en låda överst på pallen.
Eftersom vi bara skannar kartongen tolereras en viss felmarginal.
Det har inte koll på antalet flaskor. Felmarginalen är 1,1 %.
Lyssna nu. Det är genialt.
Om vi tar mindre än 1,1 % av hela lagersaldot
registrerar inte systemet några fel och varnar inte.
Och 1,1% är flera miljoner euro som bara väntar på oss.
2,5 miljoner för att vara exakt. 50 000 flaskor.
-Vi kan inte ta 50 000 flaskor. -Varför inte?
50 000 flaskor. Nu snackar vi grov stöld, grabben.
50 000 flaskor är ingenting för Breuil.
Vi åker inte fast. Ge mig det där blocket.
-Vi måste bara hitta tio personer. -Hur då? Jag är din enda vän där.
För att få med folk på det här måste man känna dem.
Scania, det är Virginies jobb att rekrytera folk.
Inte för att stjäla från chefen.
Hur många skulle tacka nej till en lättförtjänt extra månadslön?
En extra lön varje månad.
Vår dröm var ju att Breuil skulle få betala.
De förlorar 2,5 miljoner euro på det här.
Det vore rent av kriminellt att inte skinna dem på vartenda korvöre.
Kanske det.
Vi måste övertyga tio personer.
-Okej, det blir bra. -Ja.
De är bra. Vi kan lita på dem.
Nej, inte han. Inte Lablonde.
-Inte en chans. -Vi måste ha med honom.
Virginie lärde mig en sak.
Av Frankrikes 26 miljoner arbetare är 800 000 buddhister.
Ingenting, eller hur? Ingen har hört talas om buddhister.
Men det är faktiskt dubbelt så många
som de 400 000 fackmedlemmarna som plågar oss året om.
Ni fattar hur besvärliga de kan vara.
Om facket fick den dåliga idén att gå ut i en veckolång strejk
skulle vi förlora mer stålar än Breuil.
Hon hade rätt, vi behövde Lablonde. Han var företagets fackrepresentant.
-Konichiwa, Morimoto-san. -Konichiwa.
Som de säger i Japan: "Regnet slår hårdare mot ett läckande tak."
Så allt måste gå som smort.
Knepet var att lägga en kopia av en stor order
i högen för order som ska plockas. Den där.
Om vi åkte fast kunde vi skylla på ett skrivarfel. Det kan hända alla.
Herr Lablonde!
Vår fantastiska lagerchef. Jag älskar honom!
En av oss måste vara med under varje steg i orderbehandlingen.
Först bestämmer Lablonde vilket team som gör vilken order.
Vilket bra team!
Det där är Annie Boss, chefen.
Hon ser till att listan hamnar i rätt händer.
Franck Schumi, gaffeltruckarnas Schumacher.
Jag tog tid på allihop tio gånger. Han var snabbast.
Han tar ner de översta pallarna, de vi aldrig rör.
Som ni ser är allt automatiserat.
Orderplockning.
Med våra vänner.
Seko-tvillingarna. Fabrice och Fabien. Kända för sin smidighet.
Deras jobb är att ta varor från botten av pallen,
för att så länge som möjligt fördröja upptäckten att varor saknas.
Övervakningsteamet upptäcker lätt om två identiska ordrar plockas samtidigt.
Det är sånt som aldrig inträffar.
Det är svårt att köpa vakterna. Vaktbolaget byter ut dem varje vecka.
Men titta på Yasmina och Déborah.
Yasmina går från A till Z på plocklistan.
Déborah går från Z till A.
Vakterna fattar ingenting.
Inte jag heller. Det måste betyda att det fungerar.
Ser ni A4-arket som Mickaël stoppar in mellan två lådor?
Lastbilsförare och lastare släpps inte in på lagret.
Vi använder det för att kunna följa pallen som ska "försvinna".
Titta nu. Titta.
Nu börjar den snurra.
-Klart. -Så ja.
Där har vi den. 27 lådor à 72 flaskor. Jag låter er räkna själva.
Lablonde bekräftar sändningen.
Mourad, vår lastare, flyttar den till rätt lastbil.
Jag tar den här.
Och vår lastbilschaufför,
honom känner ni redan.
Utifall att ni inte är mattegenier: Vi snodde 1 944 flaskor i veckan.
Det innebär 388 000 euro i kontanter varje månad på marknaden.
Kommer du förbi i kväll?
Jag är inte bra på att träffa folk.
Går inte ditt jobb ut på det?
Det är inte samma sak.
Pallar du inte trycket?
-Pressa mig inte. -Vad då?
Jag är lika insyltad som du. Jag är försiktig.
-Vi vet inte vart det här leder. -Jo.
Vi ska skinna Breuil på två miljoner.
Jag pratar inte om det. Efteråt.
Efteråt…
Då tar vi våra pengar och lämnar staden. Sen får vi se.
Du vet ju ingenting om mig.
Jag vet tillräckligt.
Tror du att jag lämnar allt för en lagerarbetare?
Ja.
Inte?
Jo.
Okej.
De väntar på mig.
Om ni till äventyrs skulle vilja starta ett liknande företag
har jag ett gott råd: Se till att ha gott om plats.
Jag garanterar att två pallar i veckan tar en massa plats.
Och en sista sak: Se till att hålla ett öga på teamet.
De värsta rika personerna är de som brukade vara fattiga.
Så fort de fick pengar spårade varenda en av dem ur.
Och inte så lite.
Schumi ville ta matlagningslektioner av kocken på Beaux Arts.
Hej, Daniel.
En stjärnkock tar 300 euro i timmen.
Har du hört talas om kryptovaluta? Vi snackar miljarder, Schumi.
Lablonde, kosmetikans lilla älskling, spelade på hästar.
Allt väl, Daniel? Ge mig inte bara 200-eurosedlar den här gången.
Den idioten spelade bort alla sina pengar på tips från sina fackföreningspolare.
De gillar det inte på fiket.
Varje kväll bjöd Mickaël laget runt på La Pharaon med sin kusin Yoni,
som fick den briljanta idén att dyka upp på Breuil i en helt ny Audi.
De är vänner. De går om fem minuter.
En sak fick mig verkligen att gå i taket.
Jag lägger inte ut dem.
Yasminas och Déborahs stories från shoppingrundan på Avenue Montaigne.
Den här gången bestämde jag mig för att köpa grannens hus.
-Här kommer jultomten. Jag behöver stålar. -Ett ögonblick, bara.
De kunde spendera så mycket de ville, men inget lämnade huset.
Varför köper de all den här skiten?
Idioter.
Varje fredag betalade Scania och jag alla.
Hur mycket har vi här? De där idioterna står mig dyrt.
Och varje fredag var det kaos.
Ge mig mina!
Underbart!
50 euro! För att hon är så underbar.
Tack.
-Båda två? -Ja.
Inte intresserad?
Båda för 50 euro.
Kvalitetsparfym till ett bra pris! 50 euro!
Nej, där! Fan, varje gång!
Två för 40 euro. Okej, ge hit.
Skål.
Hallå?
Vi gör vad vi kan, men du pressar oss för hårt. Vi pallar inte.
Tisdag, Moulins. Onsdag, Mâcon.
Torsdag, Montbéliard. Fredag, Montargis. Lördag, Montviers.
Vad ska vi göra?
Det var städerna som börjar på M. Fortsätt med N.
Vi började nå bristningsgränsen. Men ingen brydde sig.
De brydde sig bara om fredagsfesten.
Jag tänkte bara på en sak. Hur kunde vi växa och bli ännu större?
Och vet ni vad? Lösningen uppenbarade sig.
Jesus.
Det magiska barnet.
Jesus var Yasminas halvbror, och hans främsta nöje var orgier.
Under sina eskapader gjorde han sig bekant med två chefer på Bergamini,
den italienska kosmetikkedjan.
Kontant, varje månad.
Han fick dem till och med att göra affärer med mig.
Nu behövde vi lite struktur.
Mitt första problem var förvaring. Men för varje problem hade Scania en kusin.
-Läget? -Hej.
Han var mjölkbonde och pank som få.
Allt väl?
Han hade fått nog av att behöva jaga för att äta,
så han hyrde gärna ut sin lada.
-Nå? -Perfekt.
Förutom Scania och jag visste ingen var varorna fanns.
Det var bäst så.
Vi behövde en lastbil för att leverera åt Bergamini, så jag krossade spargrisen.
Det var den billigaste. Kom.
Lägg av!
Jag sålde hela mitt lager till Bergamini som vilket lokalt företag som helst.
Men 20 % billigare än Breuil.
Tapie ska ha sagt: "Den första miljonen är den svåraste."
Inte för oss, kan jag säga.
Drick!
Det riktiga Frankrike med skattefri övertid, det var vi!
Vem skulle vilja att nåt sånt tar slut?
Béa?
Béa.
Va?
-Vi har ett enormt problem. -Vad är det?
Efter att ha skrivit på avtalet med Nougarolis…
…ringde jag dig. Minns du?
-Det är jag. -Och?
De gick precis.
Är det påskrivet och klart?
Bara några formaliteter. Räkenskapsrevision, en lagerinventering.
Försäljningen är klar inom en månad.
Och? Allt gick ju bra. Vad hände sen?
När jag skulle gå hörde jag ett högt ljud från lagret.
Vad för ljud?
En av takplåtarna flög av för några månader sen.
Ja, du sa nåt om läckor.
En vattenläcka på lagret.
Med allt vatten som rann in ville han ta sig en titt.
Och han hittade dem.
-Han öppnade 20 slumpmässigt valda lådor. -Alla var tomma.
Varför ringde du inte polisen direkt?
Tja, Béa… Jag hade just skrivit ett bindande avtal med Nougarolis.
Om han får nys om det här innan jag hittar varorna som saknas är vi körda.
Vet du vad det betyder?
Efter lagerinventeringen kan jag köpa Breuil för halva priset.
Tomma hyllor kostar mindre än fulla, även i parfymbranschen.
Vad tror ni?
Jag tar anställning på Breuil som en ex-fånge som vill återanpassa sig.
Det lockar fram buset. Jag identifierar tjuvarna och infiltrerar dem.
Jag rapporterar om de saknade varorna. Det är inte så komplicerat.
Mycket bra.
Vill ni inte avslöja er källa? Det är er ensak.
Men fick ni några detaljer som fångade er uppmärksamhet?
Ni har en tidsfrist, och det kan bespara oss tid.
Jag kom på en konstig sak nu.
För ett par veckor sen var Patrick upprörd över att nån hade tagit hans p-plats.
Det var inte den stackarens fel.
Jag hade tagit ner "Reserverad för Armand Breuil"-skylten.
Två minuter. Jag hämtar honom.
"Två minuter". Du menar en minut.
Det konstiga var att en ung lagerarbetare hade en lyxbil.
En Audi TT.
Förlåt, chefen. Det fanns ingen skylt, så jag tänkte…
-Jag ville inte få den repad. -Ja, ja.
En Audi TT.
Det räcker gott.
Det borde vara avklarat inom en vecka.
Det var det jag ville höra.
Från och med nu kan ni kalla mig Ange.
-Allt väl? -Ja?
-Vad äter du? -Var har du varit? Du ser för jävlig ut.
Daniel letade efter dig.
Hör du vad jag säger?
Du kan inte dyka upp kring lunch varje dag.
Daniel kommer att ersätta dig. Hör du det, Yoni?
-Daniel kan dra åt helvete. -Jaså?
Du förstör för oss alla.
Vi kunde inte få ut grejerna i dag.
Vi får bara en halv lön på fredag. Vad har du för ursäkt?
Jag är kär.
-Jag går innan jag nitar honom. -Det är väl inget.
Är du dum, eller?
Vad är det med din pappa? Han är asjobbig.
-Hörde du vad du sa? -Klockan är åtta.
Åtta? Det är mitt på dagen.
Har de ställt om klockorna?
-Vem är tjejen? -Tjejen i garderoben.
-På La Pharaon? -Ja.
-Dörrvaktens tjej? -Inte mellan 03 och 05.
-Han bankar skiten ur dig. -Jag fixar honom.
Det vill jag se.
-Men hon är snygg. -Snacka inte om min tjej.
-Din jävel! -Bruce!
Det var inte jag!
-Vad gör du? -Släpp honom, Bruce!
Din jävel! Skitstövel!
-Döda mig inte! -Sluta!
-Släpp mig! -Sluta!
-Sluta! Jag ber dig! Bruce! -Släpp mig, din skitstövel!
Satan. Vad gör den där ex-fången där?
Hallå! Vad gör du?
Jag vet inte. De sa åt mig att…
Ingen sa nånting. Lablonde omplacerar dig. Men gör färdigt här först.
Din kusin är som bortblåst igen.
Han ligger på sjukhus. Sjukskriven i två månader.
Otroligt. Vad gjorde ni?
Vi var på La Pharaon, och han fick stryk av en kille där.
Driver ni med mig? Vet du vad som står på spel?
-Jag är ledsen, men… -Håll käften.
Vi har en pall som ska ut. Hur ska du klara av det själv? Va?
-Jag vet inte. -Säg åt Yoni att ligga kvar i sängen.
Han får sparken. Berätta det för honom.
Hallå!
Ursäkta mig. Får jag prata lite med dig?
Säg mig, vad satt du inne för?
-Värdetransportrån. -Jaså?
Okej. Var du beväpnad?
-Det underlättar ju. -Ja.
Sköt du?
-AK-47. Det räcker med att visa den. -Okej.
Hur många år fick du?
Åtta. Fyra av dem under skyddstillsyn.
Tjallade du?
-Gott uppförande. -Okej.
Vad sägs om 500 lättförtjänta euro?
-Jag är inte intresserad. -Riskfritt. Det är helt säkert.
Du har 500 euro på fickan klockan 14.
Intresserad?
Prata med Mickaël borta vid inplastaren. Han förklarar allt.
Var det allt du kom på? Att anlita en ex-fånge?
Du kunde kolla med oss.
Om han gör jobbet funkar det för mig. Gör han jobbet, Mickaël?
Ja, han är bra.
Han kanske vill få pluspoäng och tjallar för sin övervakare.
-Sin vad? -Övervakare.
Kriminalvården. Tänk om han tjallar?
Han är insyltad i det här nu. Han har mer att förlora än vi.
Händer nåt åker han in igen. Det är ingen risk.
Okej, men hur ska du betala honom?
Han får Yonis andel nu. Sen får vi se.
Det är inte rätt.
Ansvarade du inte för din brorson?
Får han lika mycket som vi? Räknas inte vår anställningstid?
Alla nyhetsprogram verkar ha stekt din hjärna.
Tror ni att det här är förhandlingsbordet på ett industrimöte?
Den där ex-fången utgör en risk för oss alla.
-Jag tycker att vi röstar. Jag är emot. -Jag med.
Ni missförstår. Det blir ingen omröstning. Schemalägg honom med Mickaël.
Spara saliven åt din fru.
Det jag tänker berätta nu är extremt allvarligt.
Vi utsätts för stölder.
-Här? -Mängder av varor.
Det sker nog just i detta nu.
Omöjligt. Vi har regionens bästa säkerhetssystem.
Utan tvekan.
Det måste vara en av våra anställda. Och ingen känner dem bättre än du.
Du ska analysera personaldatabasen för att hitta misstänkta profiler.
-Även före detta anställda. -Självklart.
Om vi klarar av det här tillsammans
glömmer jag dig inte den här gången.
-I ett nötskal? -Han vet allt.
Han bad dig luska lite. Det är inte samma sak.
-Han släpper aldrig nåt. -Skulle lille Breuil inte släppa nåt?
Jag måste träffa honom varje dag. Vad ska jag säga till honom?
Det går inte att spåra. Varje pall vi tar passerar genom det vanliga flödet.
Om man upptäcker ett fel så är det bara en order som har råkat dubbleras.
Ett fel. Du behöver bara rationalisera det hela.
-Rationalisera? -Ja.
Vi sitter rejält i skiten på Breuil, fattar du det?
Är du inte lite väl dramatisk nu?
Det är bara en tidsfråga innan han får reda på allt.
Vi hade tur och blev varnade. Borde vi inte ta det lugnt?
Inte än.
Det jag fick veta i går är stort. Riktigt stort.
Ge mig namn och adresser.
Det går framåt, men jag behöver mer tid innan jag avlägger rapport.
Sa vi inte inom en vecka?
Jag har inte hittat varorna än.
Det ger sig nog, men det här är inget litet gäng.
Det är ert problem. Jag vill få valuta för pengarna.
Jag livnär mig inte på mitt arvode, utan på bonusen jag får.
Arvodet är 5 000 i veckan. Det där med bonusen var inte roligt.
Vi kan avsluta samarbetet nu.
Kör du den leken nu? Med mig?
För att vara deckare är du inte så smart.
Folk stjäl alltså? Och granskningen kommer att bekräfta det?
Det räcker för mig. Jag behöver inte din skitrapport.
Vet du vad vi gör? Vi avslutar samarbetet.
Jag löser det hela med min kontakt. Vi är klara.
-Är det så det är? -Ja, så är det.
Jag hänger inte med. Ska vi helt plötsligt skjuta på försäljningen i ett halvår?
Ni måste banta personalen när ni slår ihop företagen.
Folk som har jobbat åt oss i evigheter.
Jag vill försöka hitta nya jobb åt dem.
Så slipper ni göra det.
Det är ingen rolig uppgift.
Har ni hört den här?
Vem sparkar ni först?
-Den smarta som sliter… -Idioten som sliter.
Jag behöver sex månader.
Espresso?
Ända sen jag var liten har jag kunnat läsa människors energi.
Det är en sorts gåva jag fick.
Jag ser mycket lidande hos er. För mycket känslor.
Ni måste befria er från det så snart som möjligt.
Vi ändrar inte i avtalet.
KP2M gör en lagerinventering i slutet av månaden,
och vi avslutar försäljningen som överenskommet.
Breuil är rädd. Han utökar säkerheten.
Det är allt du pratar om.
Så klart. Det kommer tio säkerhetsvakter nästa vecka.
Än sen? Vi anpassar oss.
Är du dum? Breuil vet hur mycket som saknas nu.
Om nån tjallar hamnar ni alla i fängelse.
-Sa du "ni"? -Vad menar du?
Varför sa du inte "vi"? Har du gjort upp med Breuil?
Sluta.
Berätta för de andra.
De får panik av ingenting. Lämna dem utanför mitt företag.
-Ditt företag? -Ja.
Du har inget företag, Daniel.
Du är bara en småtjuv som stjäl stort.
Jag tänker inte köra truck för Breuil igen.
Du kanske bara roar dig lite…
Du vet inte vad jag har gjort för att nå hit.
För mig är det över nu, och du borde ta efter.
Utan mig hade du fortfarande sålt några parfymer på marknaden.
Lyssna på mig.
Vad är jag skyldig dig? Berätta det för mig.
Nej, du är inte skyldig mig nåt. Vi är inte skyldiga varandra nåt.
Att du ger upp nu säger en del om dig som person.
Du vill så gärna passa in. Dina affärskillar har begränsat dig.
Du har glömt vad som är viktigt i livet.
Pengar?
Nej, stil.
Satans idiot.
-Hallå? -Herr Breuil?
Jag vet vem som stjäl från er.
Herr Breuil? Är ni kvar?
Ja.
Som jag sa så vet jag vem som stjäl från er.
Jag vet att mycket har försvunnit.
Och jag vet att det kan äventyra försäljningen av ert företag.
Jag kan hjälpa er.
-Det är mitt jobb. -Jag behöver varorna.
Jag måste hitta varorna och få tillbaka dem.
Jag jobbar på det. Ni kan gå helskinnad ur det här om ni betalar priset.
50 000 i förskott, 50 000 när jag levererar min rapport.
Ingenting jämfört med vad som står på spel.
Herr Breuil?
Jag hörde.
Ni får inte prata med nån om det här.
Vem skulle jag prata med?
ÖPPNA DEN MOTTAGNA FILEN
Jag beklagar, herr Breuil.
Lyssna noga på vad jag säger nu.
FÖRLÅT. RING MIG. VIRGINIE?
Hallå?
Breuil vet.
-Va? -Är det här ett skämt, Daniel?
-Hur är det möjligt? -Satan!
Det positiva är att han inte vet att det är vi.
Men jag hoppas att ni har lagt undan lite, för källan har sinat.
-Nej. -Nej!
Jag har en lösning, men det innebär att vi måste expandera.
Vad betyder det?
Lablonde, visst ska vi leverera 38 ton till Sephora på Rivoli i Paris i helgen?
Jag vet inte. Jag behöver min kalender!
Okej. Jag packade beställningarna till mors dag.
Två av lastbilarna är fullastade. 40 000 enheter vardera.
Jag föreslår att vi får dem att försvinna.
Va?
Vad snackar du om?
Jag är med!
Tänk om de spårar det tillbaka till oss?
Nej, för de kommer att tro att de blev rånade av proffs.
Vem ska göra det då? För…
Vi.
-Du är galen. -Vänta.
En lastbil är ju som en stor skåpbil. Din specialitet, Ange.
Vi lagrar de 80 000 enheterna innan vi säljer dem vidare.
De är värda 2,5 miljoner.
Vi delar lika på det.
Vi har två dagar på oss. Vilka är med?
-Jaså, nu får vi rösta? -Håll käften.
200 000…
-Hoppa ner! -Skjut inte!
-Jag vill inte dö! -Håll käften!
Nej! Jag ska!
Nej!
Ge mig dina händer. Håll käften, sa jag!
-Håll käften! -Stopp. Vänta lite.
-Släpp aldrig vapnet. -Hur ska jag få på det här?
Släpp aldrig ert vapen, då är ni döda! Är det uppfattat?
Får jag prova?
Du?
Verkligen?
-Ner på mage! -Är du galen?
-Händerna bakom ryggen! -Det gör ont!
-Vi övar ju bara. -Bakom ryggen! Tyst!
Din skitstövel. Håll käften!
Ja, precis så ska det se ut.
Hon satte på buntbandet och höll vapnet riktat mot Mourad.
-Bravo! -Bra jobbat, chefen!
-En gång till? -Nej, det räcker.
Bara en sak till.
Glöm inte att den andra föraren inte vet nånting.
Samma sak med personalen på bensinstationen i Lionville. Okej?
Vi måste vara trovärdiga. De blir vittnen sen.
Det är planerat till fredag kväll. Bensinstationen i Lionville.
-Bra. -Varorna måste vara i närheten.
Mycket bra.
Tack, Jacques-Yves.
God kväll.
Detsamma.
Sephora Rivoli.
-Kaffe? -Okej.
Det var Mourad. Då kör vi!
Hallå!
De är på väg.
Släpp dem, för fan!
-Jag har inte gjort nåt, jag svär! -Ner med dig!
Ut!
-Ut med dig! -Snabba på!
Ut med dig!
Håll käften! Hit med händerna.
Snälla, skjut inte! Jag har barn!
Håll käften!
Dörren!
Kom igen!
Nu drar vi!
Var är Ange?
-Jag trodde att han var med dig. -Skit i honom. Mot stenbrottet!
-Har ni hittat varorna? -Inte än, men snart.
-Var är ni? -I en av era lastbilar.
Men mitt pris har förändrats. Jag tar stora risker.
Inga pengar utan bevis.
Tre till, så är vi klara.
-Är vi i fas? -Vi borde rulla.
Trist att behöva lämna två nya lastbilar.
-Hitta en kvinna. -Vad har det med saken att göra?
-Satan. -Vad är det?
-Jag kommer inte fram till chefen. -De är väl vid stenbrottet.
De ringer nog längs vägen.
INTE SKICKAT
Fan!
Var är den jäveln?
Han tog sig igenom vägtrumman.
-Den jäveln! -Titta!
Satan!
Fan.
Den jäveln ville ha 200 000 euro av Breuil för att avslöja oss.
Måndag kl. 07.45.
Sidbena, hornbågade glasögon och Hermès-slipsar:
Nougarolis revisorer var här.
Ska vi börja?
Étienne, sammanfatta.
I enlighet med KP2M:s rutiner
kontrollerade vi uppgifterna på företagets datorer
mot de faktiska lagersiffrorna.
Detta gjordes genom att ta prover från 320 lådor.
Okej. Vad blev resultatet?
Vi fick…
Till skillnad från Nougarolis är jag född i Chartres, född med den här vetskapen.
Inventeringen bekräftar siffrorna som uppgavs av säljaren
vid avtalets undertecknande.
-Så ingenting saknas? -Det är marginellt.
Breuil vinner alltid.
Brice.
Vill ni veta hur lille Patrick slapp undan?
Minns ni den här kvällen?
-Hallå? -Sauveur.
Vi måste träffas. Katedralen. Nu.
TILL ARMAND BREUIL FRÅN DEN TACKSAMMA STADEN CHARTRES
Vi gick i samma skola.
-På Jean Moulin. -Ringer inga klockor.
Jag minns dig väl.
Vad vill ni?
Jag köpte information från ditt team.
Jag har era namn. Bilder på ditt hus.
Och på hundratusentals euro i kontanter
som du ska ge tillbaka.
Varför ringde du inte polisen?
Jag ska sälja.
När?
Vi har skrivit på. Det är problemet.
För mycket parfym saknas för att granskningen ska gå som den ska.
Jag vill att alla produkter ni stal återförs till mitt lager.
Omedelbart.
Det blir svårt. Jag har sålt allt.
Jag ville helst undvika det här.
Över till lille Patricks plan B.
För att slippa undan skulle jag fylla två lastbilar med den saknade mängden varor.
Jag stal dem ju, så det täcktes av försäkringen.
Vi ställde in de stulna kartongerna på lagret.
Revisorerna märkte inte ett skit.
Nougarolis, som trodde att han fick Breuil för halva priset, fick betala fullt pris.
Det eller polisen.
Vi gjorde allt arbete och fick inte ett skit. Som vanligt.
Det funkar inte för mig längre. Vi följer min plan istället. Se och njut.
Det är nåt som inte stämmer.
Jag genomför rånet åt dig.
Men bara om du berättar allt. Utan att dölja nåt.
Min fru.
Det var hon som fick mig att sälja. Och att sälja till Nougarolis.
De är…
…intima.
Okej.
Så du vill skada dem.
Okej.
Jag genomför rånet, men jag behåller det jag stjäl.
Du fattar visst inte, Sauveur.
Alla mina produkter ska tillbaka till mig.
Lugna ner dig.
Föreställ dig
att folk inser att Breuils Colin Brown-produkter
inte är parfym.
Vad händer då?
Det skulle bli en skandal.
Breuil & Söner har inte råd med ett sånt bakslag.
Det vore mer än ett bakslag.
Alla skulle säga upp sina distributionskontrakt. Vi skulle gå under.
Vi? Du menar Nougarolis?
-Vad är det här för skit? -Det är vatten.
Ja, Nougarolis.
Hör på, chefen.
Vi genomför rånet. Sen saboterar vi parfymlagret.
Så här kommer det att gå till.
Dagen efter rånet överlåter jag stöldgodset
till de riktiga proffsen.
De säljer det snabbt på svarta marknaden.
Kolla in den jäveln.
Du ser till att allt är försäkrat.
De är proffs.
Och se till att vara trovärdig.
Säkert från Paris förorter. Om de börjar med parfymer blir det tufft.
Oroa er inte, det här ska nog gå igenom.
Tack. Jag räknar med er.
Efter det träffas vi på Breuil för att koka ihop vårt eget Gold-recept.
Du har tusentals tomma flaskor som väntar på att fyllas av dina maskiner.
Jag har ett perfekt team för genomförandet av denna gigantiska plan.
Utan dem vore det omöjligt att packa allt i kartonger och på pallar på bara en natt.
När vi har fyllt ditt lager med tusentals liter vatten
är det bäddat för att tvåla till Nougarolis rejält.
En sista sak, innan vi skakar hand på det här.
Du ger mig den jäveln som förrådde mig.
-Ja? -Jag fick meddelandet. Var är han?
Han var på en lastbil på väg till din lada.
Fan, vi är inte kvar där. Jag vänder.
Kolla in den där jäveln. Kör.
Fan!
SAUVEUR, NYKOMLING I COSMETIC VALLEY
Satte du dit den?
-Jag står i skuld till honom. -Så sant.
Jag kom för att ta farväl.
Sticker du nu?
Det var på tiden.
Du då?
Det är inte läge att åka iväg.
Såg du reportaget om skandalen i parfymvärlden?
Nu när Nougarolis är ute ur bilden
ska vi köpa företaget som Sauveur & Söner.
Jag ska träffa Jacques-Yves och prata distribution.
Sen kommer jag med ett bud.
-Och mitt förslag? -Om att du vill investera?
Jag vill inte ha dina pengar. Gör nåt eget med dem.
Förresten, det var nåt jag lovade att inte berätta.
Hela idén med rånet och försäkringen var inte min idé.
Vems var det?
En ängel vakar över dig, Daniel. En blond ängel.
Nå?
Stilfullt nog?
Undertexter: Mattias R. Andersson