Downloaded from YTS.MX
‫צולם בבית האופרה בסידני‬
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫על אדמת הילידים הגדיגלים מאומת אאורה‬
‫- האנה גדסבי: משהו מיוחד -‬
‫היי!‬
‫תודה.‬
‫התחתנתי.‬
‫אני יודעת.‬
‫זה נחמד.‬
‫זה מוצא חן בעיניי.‬
‫על זה אני אדבר בהופעה הזאת.‬
‫אני יודעת. זאת תהיה קומדיה רומנטית.‬
‫איכס!‬
‫לא, אבל באמת, זו תהיה הופעה משמחת.‬
‫כן!‬
‫כן, זאת תהיה הופעה משמחת,‬
‫כי אני מאמינה שאני חייבת לכם אחת כזו.‬
‫כן.‬
‫גררתי אתכם קצת בתוך חרא שלי במהלך השנים,‬
‫ואתם נשארתם איתי. רוב תודות.‬
‫אבל הגיע הזמן לקבל תגמול.‬
‫אז זה מה שזה יהיה, קצת טה־דה. כן?‬
‫רק למשך שעה בערך, נרגיש טוב, כן?‬
‫אני אגרום לכם, לחדר מלא באנשים זרים,‬
‫להרגיש טוב ביחד.‬
‫עם הידיים איפה שתוכלו לראות אותן.‬
‫כן? בדיחה לסבית קטנה התגנבה שם.‬
‫הייתי אומרת שזו התחלה טובה.‬
‫התחלתי טוב.‬
‫לפני שאפתח,‬
‫אני רוצה להכיר בכך שהעולם מסתיים.‬
‫אני לא רוצה שתחשבו שאני לא מודעת.‬ ‫אני לא. קלטתי את זה.‬
‫סיימנו. אנחנו גמורים.‬
‫אבל העניין הוא שאני לא חושבת‬ ‫שאוכל לפתור את זה.‬
‫לא הערב. לא...‬
‫לא בזמן שהוקצב לי.‬
‫אז אני פשוט אתעלם מזה,‬
‫ובמהלך השעה הבאה נרגיש טוב ביחד,‬
‫ואז נוכל לחזור לשם‬
‫ולהיות אירוע ההכחדה ההמוני שאנחנו.‬
‫אתם מוכנים לזה? מעולה.‬
‫יופי.‬
‫ג'ני הוא שמה של בת הזוג שלי. כן. ‬
‫לעובדות מגיעות מחיאות כפיים.‬
‫אני קוראת לה ג'נו,‬ ‫כי אנחנו אוהבים לקצר מילים.‬
‫היא חושבת שזה חמוד, אז זה נהדר.‬
‫זו תוצאה טובה בלי מאמץ.‬ ‫חייבים להיות מרוצים מזה.‬
‫אני אגיד לכם מה,‬ ‫עקומת הלמידה הייתה תלולה מאוד‬
‫לארגון החתונה עבור שתינו.‬
‫לעזאזל, לאנשים סטרייטים יש הרבה רגשות.‬
‫יש להם הרבה רגשות לגבי לחתונות. לא ידעתי.‬
‫זה קטע.‬
‫אני מניחה שבגלל שלא הוזמנתי‬ ‫כל כך הרבה זמן,‬
‫לא ידעתי שזה אירוע מיוחד.‬
‫מי ידע? סטרייטים.‬
‫אבל מסתבר שעשינו הרבה טעויות.‬
‫הייתה לנו עוגת כריש, לדוגמה.‬
‫כן. עוגת החתונה שלנו הייתה עוגה חדשנית.‬
‫כן. ראש גדול של כריש יצא מלמעלה. פשוט...‬
‫זה היה עמלץ לבן. תודה ששאלתם.‬
‫היו לו שתי עיניים קטלניות בצדדים,‬ ‫שתי שורות של שיניים, כי עובדות.‬
‫פשוט יצאו מהחלק העליון של העוגה.‬ ‫עוגת כריש.‬
‫היו לנו פסלונים קטנים‬ ‫שאמורים לשים על עוגת חתונה.‬
‫איך קוראים להם? פסלוני מכסה מנוע?‬ ‫אני לא בטוחה. לא אכפת לי.‬
‫לרוב האנשים יש חתן וכלה,‬ ‫אבל לנו לא, כי עובדות. אנחנו...‬
‫הלכנו על שני לוטרות‬
‫שהחזיקו ידיים.‬
‫אני יודעת.‬
‫בפה של הכריש.‬
‫אנשים לא אהבו את זה.‬
‫הם היו מבולבלים.‬
‫"למה יש לכן עוגת כריש מטופשת וחדשנית?‬ ‫אני לא אוהב את זה."‬
‫הם לא נשמעו ככה.‬
‫ככה אני שומעת אותם, וזו הבחנה חשובה.‬
‫אבל הייתה לנו סיבה טובה‬ ‫לכך שהבאנו עוגה חדשנית.‬
‫הסיבה היא שרצינו‬ ‫לעבוד על אופה עוגות נוצרי.‬
‫כן, רצינו לעבוד על אופה עוגות נוצרי‬ ‫כדי שיכין עוגת חתונה לסבית, ו...‬
‫זה עבד. זה היה כאילו,‬
‫"לא, חבר, זו לא עוגת חתונה.‬ ‫אני אהיה בת עשר."‬
‫קל. כזה פתי.‬
‫נוצרים יאמינו לכל דבר.‬
‫אז הוא הולך לגיהינום.‬
‫לכולנו יש קטע‬ ‫שעוזר לשרוד את אג'נדת הלהט"ב.‬
‫לשלוח אופים נוצרים לגיהינום אחד אחד.‬
‫אקטיביזם יעיל מאוד, לא?‬
‫לא אמרתי את מי ההופעה הזו תשמח.‬
‫הייתי צריכה.‬
‫אני מרגישה ממש שמחה.‬
‫אני מניחה שאחת הסיבות‬ ‫שג'נו ואני התקשינו להתחתן בצורה נכונה‬
‫היא כי אף אחת מאיתנו‬ ‫לא ממש חשבה על זה בחיים,‬
‫על תכנון "היום המיוחד" שלנו.‬ ‫מסתבר שאמורים לעשות את זה.‬
‫בתור אחת שנולדה כאישה,‬
‫את אמורה להשקיע פרק זמן מופרז בפנטזיות‬
‫על הצבעים וסידור הפרחים‬
‫ביום שבו את נמכרת. ואני...‬
‫פשוט מעולם לא חשבתי על זה.‬ ‫כי זו לא הייתה אפשרות עבורי במשך הרבה זמן.‬
‫תזכרו שגדלתי בתקופה שבה‬
‫גייז אפילו לא הורשו לאמץ כביש מהיר.‬
‫נכון? ובטח לא להתחתן עם מישהו ‬ ‫שרצינו לגעת בו.‬
‫אז למה שאבזבז את זמני?‬
‫ג'נו ביסקסואלית,‬
‫אז טכנית,‬ ‫היא הייתה יכולה לחשוב על זה באופן חלקי.‬
‫אבל לא. היא עסוקה מדי.‬
‫ביסקסואלית קלסית. נכון?‬
‫מה? לא.‬
‫לא, אני לא צודקת.‬
‫זה סטראוטיפ מגעיל.‬
‫אבל אני אוהבת להתרברב בכך‬ ‫שהתחתנתי עם אישה ביסקסואלית.‬
‫כי זה מרגיז סוג מסוים מאוד של אנשים‬
‫שאני ממש נהנית להרגיז.‬
‫כי זו החלטה.‬
‫ולא היית.‬
‫שוב, לא פירטתי את מי ההופעה הזו תשמח.‬
‫אהבנו את החתונה שלנו, דרך אגב.‬ ‫אני צריכה לציין שנהנינו מאוד.‬
‫זה היה טקס קטן מאוד בבית.‬ ‫מעט מאוד חברים ומשפחה.‬
‫רק החברים והמשפחה שלי‬
‫כי אני בראש סדר העדיפויות.‬
‫זאת בדיחה, וזה לא החומר הכי טוב שלי,‬
‫אז כל הכבוד לכם על התגובה חסרת ההתלהבות.‬
‫קלטתם את האווירה בחדר. אני מעריכה את זה.‬
‫לא, הסיבה לכך היא שג'נו היא אמריקאית.‬
‫"מה? אוי, לא!" גיוון. אין בעד מה.‬
‫זה היה תלוי במגפה. הגבולות שלנו נסגרו,‬
‫אז המשפחה והחברים של ג'נו‬ ‫לא יכלו לבוא לחתונה,‬
‫וזה עצוב.‬
‫אבל גם, זה עצוב?‬
‫אחד הדברים בתרבות החתונות שאני לא מבינה‬
‫הוא הלחץ שבהצעת הנישואים.‬
‫בתקופה הזו, בין האירוסים לבין החתונה,‬
‫בתקופת חיץ הנקבים הזו...‬
‫זה ככה. זו תקופת חיץ הנקבים,‬
‫כי זה לא היעד, אבל מרגש מאוד להיות שם.‬
‫ב...‬
‫בתקופת חיץ הנקבים הזו,‬
‫הדבר היחיד שכולם רוצים לדעת הוא,‬ ‫"איך הצעת?"‬
‫אני כזה, "אתם לא רוצים לדעת את שמה?"‬
‫"לא. למי אכפת?"‬
‫מסתבר שאמורים להציע בחוף,‬ ‫או בזמן השקיעה, או משהו כזה.‬
‫אני אזרום עם שקיעה. שקיעה זה נחמד.‬ ‫אבל החוף? לכו תזדיינו.‬
‫אני שונאת את חוף הים.‬
‫אני לא בוטחת בחול.‬
‫לא. הוא אף פעם לא נמצא‬ ‫איפה שכתוב שהוא יהיה.‬
‫זה מובטח,‬ ‫שישה חודשים אחרי שהייתי בחוף הים,‬
‫אמצא "פנינה" על עצמי.‬
‫זו עוד בדיחת חיץ הנקבים,‬ ‫אם חושבים על זה, נכון?‬
‫יהלום ערווה קטן. הוא מבין את זה.‬
‫הצעת נישואים אמורה להיות מחווה רומנטית.‬ ‫ללכת על הכול, או ללכת הביתה לבד.‬
‫נכון?‬
‫ואני לא מבינה איפה הרומנטיקה אמורה להיות‬
‫בהצעת הנישואים.‬
‫כי למיטב הבנתי,‬
‫במקרה הטוב,‬ ‫הצעת נישואים היא ספונטניות מהונדסת לאחור.‬
‫במקרה הכי גרוע, זה מארב.‬
‫במקרה הטוב,‬ ‫בני הזוג עורכים לפחות ישיבת צוות.‬
‫הם עורכים ישיבת צוות ומתכננים תוכנית.‬ ‫הם מציעים הצעת נישואים, וזה מוזר.‬
‫ואז הם יוצרים רשימת מטלות,‬
‫מלאה באביזרים ויעד,‬
‫חוף ים, אולי.‬
‫ואז אחד בני הזוג מתחיל לבצע את המטלות‬
‫בזמן שבן הזוג השני שוכח מהקשר שלהם לגמרי.‬
‫אז כשההצעה סוף סוף מתרחשת,‬
‫הן כזה, "אלוהים! אני כל כך מופתעת.‬
‫"תראו את הטבעת הזו. אלוהים!‬ ‫מעולם לא ראיתי משהו יפה כל כך."‬
‫פשוט תפסיקי.‬
‫ברצינות. אתן בחרתן את הטבעת!‬
‫תפסיקו לעשות גזלייטינג לעצמכן!‬
‫זה מביך.‬
‫זה המקרה הטוב.‬
‫כי במקרה השני אין ישיבת צוות.‬
‫אחד בני הזוג פשוט מניח שהוא מציאה.‬
‫התעוזה! ו...‬
‫למיטב הבנתי, בעולם הסיס־הטרו,‬
‫זה הגבר.‬
‫זו הכללה גסה, בהחלט.‬
‫אבל זה גם נכון במאה אחוז.‬
‫עשיתי מחקר משלי.‬
‫אישרתי את הנטייה של עצמי.‬
‫אבל זה באמת הגבר, וזה כיף.‬
‫כי מי מתמודד הכי טוב עם דחיות?‬
‫גברים שחושבים שהם מציאה.‬
‫אז זה בהחלט מתכון להנאה מובטחת.‬
‫תגידי כן, נתחתן.‬
‫תגיד לא, אני אעקוב אחרייך. רומנטיקה!‬
‫זו מלכודת.‬
‫תודה. נחמד מאוד מצידכם.‬
‫כאילו אימנו אתכם.‬
‫הצעתי נישואים לג'נו.‬
‫זה לא היה מובן מאליו. אני לא הגברית.‬
‫אנחנו במערכת יחסים קווירית אמיתית,‬
‫אז כשמדובר בחלוקת התפקידים,‬
‫אנחנו מחלקות את העבודות‬ ‫לפי מיומנויות אמיתיות‬
‫ולפי מי שניתנת לזיון.‬
‫וזה עובד. באמת.‬
‫אנחנו תמיד, כמעט,‬ ‫זוכרות להוציא את סלי המחזור.‬
‫כמעט בכל שבוע.‬
‫זאת תקופה נהדרת.‬
‫אבל באמת הצעתי. והייתה לנו ישיבת צוות.‬
‫החלטנו שאנחנו רוצות‬ ‫קצת זכויות מנהליות נחמדות,‬
‫ואז פשוט לא עשינו כלום לגבי זה.‬ ‫היינו עסוקות. קלסי!‬
‫כן. ובסוף אני הצעתי.‬
‫ואני לא...‬
‫לא תכננתי את זה.‬
‫לא התעוררתי בבוקר ואמרתי, "היום זה היום".‬
‫פחות או יותר ארבתי לשתינו.‬
‫נכון? לא היה לי נאום.‬
‫לא הייתה לי טבעת.‬
‫לא היה לי יעד.‬
‫לא ירדתי על ברך כפופה. לעזאזל עם זה. אני...‬
‫למה? עברתי שלושה ניתוחים בברכיים.‬
‫הפיקות שלי ספוגיות.‬
‫האמת, כואב לי לכרוע ברך.‬
‫לכן אני לא יכולה לשכב עם גברים.‬
‫זאת בדיחה.‬
‫והיא בכלל לא הגיונית.‬
‫יש סיבות משכנעות הרבה יותר.‬
‫האמת, הצעתי נישואים ככה. עשיתי את זה.‬
‫זה נחמד. מתיחה טובה.‬
‫אנשים שואלים, "עברת שלושה ניתוחי ברכיים.‬
‫"את ספורטאית?"‬
‫ואני אומרת, "לא , אתה בלש?‬
‫"אתה לא ממש טוב."‬
‫"בטח שיחקת נטבול בזמנו. זה רע לברכיים.‬
‫"בטח שיחקת נטבול."‬ ‫לך תזדיין! שיחקתי... לא, לא שיחקתי.‬
‫נטבול מיועד לזונות.‬
‫אני לא אשחק נטבול.‬
‫אני עומדת מאחורי המילים שלי.‬ ‫נטבול מיועד לזונות.‬
‫שיהיה ברור,‬ ‫אין לי שום דבר נגד נטבול או זונות.‬
‫אני מעריצה גדולה של שניהם, למען האמת.‬
‫אני אוהבת להגיד את זה.‬
‫זה נשמע טוב, אתם מבינים?‬
‫נטבול מיועד לזונות.‬
‫זה מזכך. זו המנטרה שלי.‬
‫זה עזר לי לעבור את המגפה.‬
‫כן.‬
‫כאילו, "אני לא יכולה לעבוד.‬ ‫נטבול זה בשביל זונות! קדימה!"‬
‫זאת הייתה תקופה טובה.‬
‫אני אומרת את זה הרבה.‬ ‫אבל העניין הוא שג'נו לא יודעת מה זה נטבול.‬
‫ואני לא מספרת לה.‬
‫כי צריך קצת מסתורין בחיים. אתם מבינים?‬
‫וגם אילו רציתי להסביר לה מה זה נטבול,‬
‫איך עושים את זה?‬
‫"זה דומה לכדורסל,‬ ‫אבל כשמקבלים את הכדור, הרצפה הופכת ללבה."‬
‫זו חבורת אנשים שמתרוצצים בסינרים,‬
‫אבל לאף אחד אסור לכדרר.‬
‫ואני לא אקח אותה למשחק. ממש לא.‬
‫יש יותר מדי מזה.‬
‫כל הזמן. רק...‬
‫ג'נו יהודייה.‬
‫אני יודעת!‬
‫אני יודעת.‬
‫זה...‬
‫כדאי שאספר לכם את הסיבה. יש לי הרבה פציעות‬
‫כי יש לי משהו שנקרא "הליכת פתח בעייתית".‬
‫ככה הרופא קרא לזה.‬ ‫הרופא קרא לזה "הליכת פתח בעייתית".‬
‫הוא לא היה גינקולוג. לא פתח כזה.‬
‫זה שונה מאוד.‬
‫לכן אני לא יכולה לשכב עם גברים. ‬ ‫כאילו... לא.‬
‫ככה הצעתי נישואים.‬ ‫האמת, חטפתי התקף חרדה כשהצעתי.‬
‫למה לא? איזו תקופה זו להיות בחיים!‬
‫ג'נו אמרה משהו שהיא תמיד אומרת לי‬
‫כשאני חווה התמוטטות.‬
‫היא אמרה, "אל תילחצי".‬
‫ובלי הקשר זה בולשיט. אל תגידו את זה.‬
‫אם אתם רואים מישהו חוטף התקף חרדה,‬ ‫אל תגידו, "אתה בחרדה?‬
‫"ניסית להירגע?" זה...‬
‫זה בולשיט.‬
‫אבל הדבר הבא שג'נו אומרת סוגר את העניין.‬
‫היא אמרה, "אל תילחצי. מי את רוצה להיות?"‬
‫והמוח שלי שומע את זה, וזה כאילו...‬
‫במוח שלי, כשיש לי התקף חרדה,‬
‫אני חושבת, "מה לעשות? מה אני אעשה?‬
‫"מה אני אמורה לעשות?‬ ‫מה הדבר הנכון? מה לעשות?"‬
‫והיא אמרה, "תעצרי. מי?‬
‫"מי את רוצה להיות?"‬
‫והמוח שלי שומע את זה ופשוט חושב, "משחק!"‬
‫אני אוהבת משחקים.‬ ‫הפניקה נעלמה. אני פשוטה עד כדי כך.‬
‫וביום המסוים הזה היא אמרה,‬ ‫"מי את רוצה להיות?"‬
‫ואני אמרתי,‬
‫"רעייתך."‬
‫אני יודעת.‬
‫אני מסכימה איתכם.‬
‫זה נפלא, נכון?‬
‫זה כמעט שובה לב.‬
‫אבל מסתבר שזה לא מספיק לאוהבי הז'אנר.‬
‫אוהבי ז'אנר הצעות הנישואים‬ ‫רוצים הוכחות לתוכנית.‬
‫הם רוצים קצת מאמץ.‬ ‫הם רוצים קצת הקשר בסיפור,‬
‫ואני לא יכולה לתת לכם את זה.‬ ‫אילו תיארתי יותר ממה שנתתי לכם, לא טוב.‬
‫בלי רומנטיקה. היה מוות.‬
‫אני לא איכנס לזה, כי זו הופעה משמחת.‬
‫אבל פשוט תדעו שזה קיים.‬
‫זו הופעה משמחת. זו לא מלכודת.‬
‫אני לא עושה את הדבר שבזכותו אני ידועה.‬
‫משלה אתכם לתחושת ביטחון כוזבת,‬ ‫ואתם כזה, "זה מרגיש טוב".‬
‫ואני, "אל תרגישו טוב. תרגישו רע.‬ ‫לכו הביתה. תרגישו נורא". זה...‬
‫לא מה שקורה כאן. זו הופעה משמחת.‬
‫האומנם?‬
‫לא, כן, באמת.‬
‫באמת.‬
‫אני אשמח להפוך את זה לסיפור רומנטי ומקסים.‬
‫באמת. אני לא רוצה להיות שונה כל הזמן.‬ ‫אבל אני לא יכולה.‬
‫אני לא יכולה להפוך את זה לסיפור מקסים.‬
‫וזה מאכזב, כי אני יודעת לספר סיפורים.‬
‫אני די מקצועית, למען האמת.‬
‫אבל אני לא מסוגלת.‬ ‫וג'נו לא יכולה לספר את הסיפור,‬
‫כי היא לא יודעת לספר סיפורים. היא גרועה.‬
‫ולמען ההגינות, זו לא דעתי האישית.‬
‫אני מתה על הדרך שבה ג'נו מספרת את הסיפור.‬
‫זו רק הדעה של כל אדם אחר שאי פעם פגש אותה.‬
‫אבל אני אוהבת את הסיפור שלה.‬
‫זה הגיע לשלב בזוגיות‬ ‫שבו אנחנו מספרות סיפורי זוגות.‬
‫אני יודעת.‬
‫אבל... נכון.‬
‫ואני מעבירה את המושכות. כן.‬ ‫אני אומרת, "תספרי את זה, ג'נו".‬
‫ואפשר לראות את מבט האימה‬ ‫מופיע על פניהם של אנשים.‬
‫הם כזה, "לא! היית אמורה לעזור.‬
‫"את מקצוענית."‬
‫אני כזה, "אני בחופש, חבר. קדימה, ג'נו".‬
‫קיבלתי את כישורי סיפור הסיפורים מאימא שלי.‬
‫היא מספרת סיפורים מצוינת, מהטובות ביותר.‬
‫העניין עם אימא שלי הוא שהיא תמיד,‬ ‫ללא יוצא מן הכלל,‬
‫מנחיתה את הסיפור בצורה מבדרת.‬
‫זו מיומנות מדהימה.‬
‫אבל כוח העל שלה,‬
‫כוח סיפור הסיפורים שלה הוא שהיא מעולה‬
‫בהשתלטות על סיפורים של אחרים‬
‫ובהנחתת הסיפור על הפנים שלהם.‬
‫זה פלא, אבל זה גם מפחיד.‬
‫אני שמחה מאוד לדווח‬ ‫שאימא שלי וג'נו מסתדרות מצוין.‬
‫זו הקלה, כי אין לי את מה שדרוש‬
‫כדי להתמודד עם מתח כזה.‬
‫אילו אימי ובת זוגי לא היו מסתדרות,‬ ‫מישהי הייתה צריכה ללכת.‬
‫כן. וניתחתי את המצב.‬
‫זו הייתה אני. אני...‬
‫אני החוליה החלשה ביותר. בהחלט.‬
‫זו הייתה הקלה.‬
‫כי אימא שלי לא ידועה בכך‬ ‫שהיא מחבבת אנשים ישר מהתחלה.‬
‫פעם הכרתי לה חברה, כן?‬
‫והיא אמרה, "אני לא מחבבת אותה...‬
‫"ואני לא חייבת."‬
‫כן. כאילו, "זה הגיוני, אימא.‬
‫"אבל היא ממש שם.‬
‫"יכולנו לנהל את השיחה הזאת אחר כך."‬ ‫ היא הייתה כזה...‬
‫אני לא לבד. אני הצעירה מבין חמישה ילדים.‬
‫כל האחים שלי היו צריכים לתמרן‬ ‫כדי להביא בני זוג.‬
‫לגיסי יש מערכת יחסים נהדרת‬ ‫עם אימא שלי עכשיו.‬
‫אבל בהתחלה, מאבק מתמשך.‬
‫כי הוא אירי, מסתבר,‬ ‫והוא בעל מראה חיוור מאוד,‬
‫אפילו בהשוואה אליי,‬ ‫ואני נראית כמו חביתה שמגישים במטוס.‬
‫אבל...‬
‫אבל הוא תפוח אדמה שקוף.‬ ‫כאילו, זה מדהים.‬
‫ואימא התחילה לקרוא לו קספר.‬
‫וברגע שהיא הבינה‬ ‫שהוא לא אוהב את זה, היא התעקשה.‬
‫במשך שנים הוא היה כזה, "יש לי שם",‬
‫והיא כזה, "אני לא יודעת מה הבעיה שלו.‬
‫"קספר הוא רוח הרפאים הידידותית."‬
‫כמו עובדה ואיום שארוזים בחבילה אחת.‬
‫אבל אימא וג'נו התחברו מייד.‬
‫הן נפגשו אחרי אחת ההופעות שלי.‬
‫ועובדה משעשעת,‬ ‫ג'נו היא המפיקה שלי. היא שם.‬
‫כן.‬
‫ולמקרה שאתם תוהים איפה נמצא מאזן הכוחות,‬
‫בזמן שאני על הבמה ומספרת את הסיפור שלנו,‬
‫לג'נו יש שליטה מלאה על האורות והסאונד.‬
‫אז...‬
‫הנה זה.‬
‫רוח רפאים ידידותית.‬
‫הן נפגשו אחרי הופעה שלי.‬
‫העניין עם ג'נו בתור מפיקה‬ ‫הוא שתמיד יש לה תרמיל.‬
‫זה הסגנון שלה כמפיקה. תמיד יש לה תרמיל.‬
‫שם העסק נמצא, נכון?‬
‫אז כשאימא הכירה את ג'נו,‬
‫היה לה תרמיל.‬
‫ואימא הסתכלה עליה ואמרה,‬
‫"שלום, דורה החוקרת."‬
‫וג'נו אמרה, "תודה.‬
‫"היא קולטת אותי."‬
‫אבל אימא וג'נו ניהלו שיחה‬ ‫מחוץ לטווח השמיעה שלי באותו לילה,‬
‫כשהן נפגשו לראשונה.‬ ‫לא הייתי מנהלת את זה ככה.‬
‫אילו זה היה תלוי בי,‬ ‫אימא וג'נו לעולם לא היו לבד לעולם.‬
‫אימא לא צפויה מדי. אני לא סומכת עליה.‬
‫אבל הן... באופן מיידי.‬
‫אבל ג'נו מסרה לי דיווח מלא למחרת.‬
‫ובדיווח מלא, אני מתכוונת שהיא כל הזמן חזרה‬
‫על מה שאימא שלי אמרה לה,‬
‫שוב, ושוב, ושוב,‬
‫בתקוות השווא שיום אחד זה יהיה הגיוני.‬
‫לא.‬
‫היא אמרה, "האנה, אימא שלך אמרה לי..."‬
‫ג'נו אמריקאית,‬
‫אבל איך שאני מספרת את זה,‬ ‫היא נשמעת ממש אוסטרלית.‬
‫אני חושבת...‬
‫תצטרכו לעשות את העבודה בראש‬ ‫כי אני לא אעשה את המבטא.‬
‫אין לי זמן.‬
‫אין לי זמן לכל אותיות הרי"ש‬
‫שהם מתעקשים לבטא שם. זה משעמם.‬
‫באף מדינה אחרת שבה דוברים אנגלית בעולם‬
‫לא משתמשים במילה "כפרי" בשיחת חולין.‬
‫יש דרכים יעילות הרבה יותר לומר "לא בעיר".‬
‫לא בשבילם. הם אומרים,‬ ‫ "אני מאמריקה הכפרית".‬
‫זה כאילו, "באמת, חבר? אני גרה בסבך".‬
‫ג'נו מוצאת את האות רי"ש בשם שלי. "האנר."‬
‫היא לא נמצאת שם.‬
‫היא אומרת, "האנר..." אני לא אעשה את המבטא.‬
‫היא אומרת, "האנה,‬ ‫אימא שלך אמרה לי שהיא מוציאה כסף מהבנק‬
‫"כדי לחסוך...‬
‫"לשיניים.‬
‫"האנה, היא מוציאה כסף מהבנק‬
‫"כדי לחסוך לשיניים.‬
‫"האנה?‬
‫"את מקשיבה? האנה, אימא שלך‬
‫"מוציאה כסף מהבנק כדי לחסוך לשיניים.‬
‫"את יודעת שאלה שלוש מחשבות נפרדות?‬ ‫הן לא קשורות.‬
‫"אבל הן קשורות בראש של אימא שלך.‬
‫"האנה, היא מוציאה כסף מהבנק‬
‫"כדי לחסוך לשיניים.‬
‫"האנה, זה לא הגיוני."‬
‫ואני כזה, "אני יודעת!"‬
‫אני שומעת על תוכנית החיסכון לשיניים‬ ‫של אימא שלי כבר שנים.‬
‫בכל יום קבלת פנסיה, היא לוקחת קצת כסף‬
‫ושמה אותו במגירה המיוחדת.‬
‫היא אמרה, "כי אם אשאיר אותו בבנק, האנה,‬
‫"אני אבזבז אותו."‬
‫אני זוכרת כשאימא שלי‬ ‫קיבלה זוג שיניים תותבות ראשון.‬
‫זו הייתה תקופה מטרידה מאוד בחיי.‬
‫הייתי נערה,‬
‫וכשהיא קיבלה אותן,‬
‫הן היו גדולות מדי.‬
‫ומסיבה כלשהי,‬
‫היא לא הידקה אותן במשך כמה שנים.‬
‫אז הן פשוט שקשקו שם.‬
‫אז בכל פעם שהיא הייתה מאושרת,‬
‫החלק העליון נפל ושינה את פניה לחלוטין.‬
‫היא כעסה,‬
‫ואז הופיע לה חיוך גדול ויפה.‬
‫היא נהגה לומר,‬ ‫"את יכולה לעזוב את הבית אם את רוצה.‬
‫"את לא רצויה כאן."‬
‫זה היה...‬
‫זה היה גרוע יותר כשהיא פיהקה.‬
‫כי כשהיא פיהקה, החלק העליון נפל,‬
‫והחלק התחתון יצא החוצה,‬
‫והם נפגשו באמצע.‬
‫ראיתם פעם מישהו מפהק עם שיניים קפוצות?‬
‫זה מטריד ברמה קדמונית.‬
‫כי הגוף שלהם אומר, "רגוע",‬
‫אבל הפנים שלהם אומרים, "אני אצוד אותך."‬
‫אבל היא מחבבת את ג'נו.‬
‫היא אמרה,‬ ‫"אני מחבבת אותה. היא לא מטומטמת".‬
‫זו המחמאה הנעלה ביותר.‬
‫נאלצתי לשאול את אבא שלי לדעתו,‬ ‫כי הוא לא מלשין, לא לגבי הרגשות שלו.‬
‫אז שאלתי...‬ ‫מגיע לזה יותר, אבל תעשו את מה שאתם חייבים.‬
‫"להלשין לגבי הרגשות." אני אהבתי.‬
‫בטח נוציא את זה בעריכה כי זה ממש חלש.‬
‫וזה קשור להרגשה שלכם לגבי ההופעה.‬ ‫אני לא קשורה.‬
‫טוב, הגענו לשם.‬
‫אמרתי, "אבא, מה דעתך על ג'נו?"‬
‫והוא אמר, "כן. כן.‬
‫"כן, אני... בכל אופן.‬
‫"כן, כן. בכל אופן...‬
‫"מה אימא שלך חושבת? אני כנראה..."‬
‫אבא לא יודע לספר סיפורים.‬
‫זה משהו. אבא שלי הוא מספר סיפורים נורא.‬
‫יחד עם זאת, אימא שלי מעולה.‬
‫ואחד מענפי הספורט האהובים עליי‬
‫הוא לראות את אבא שלי‬ ‫מנסה לספר סיפור מול אימא שלי,‬
‫כי זה משגע אותה.‬
‫אפשר לראות אותה רועדת,‬
‫מחכה להזדמנות הראשונה לחטוף את הסיפור שלו.‬
‫אבל העניין הוא שאי אפשר לחטוף‬ ‫את הסיפורים של אבא שלי,‬
‫כי הם אף פעם לא ממריאים.‬
‫אף פעם.‬
‫הוא כזה, "אני לא יודע אם סיפרתי.‬ ‫לפני כמה ימים הלכתי לחנות‬
‫"כדי לקנות חלב, כן?‬
‫"אבל התעוררתי בערך ברבע לשבע.‬
‫"בדרך כלל אני מתעורר בסביבות שש ורבע,‬
‫"רבע לשש, פחות או יותר.‬ ‫אבל ישנתי עד מאוחר.‬
‫"כמה לילות קודם לכן, השינה שלי הופרעה‬
‫"כי מרגרט התקשרה, והייתי קצת מעורער.‬
‫"אף פעם אי אפשר להשלים שינה בלילה הבא.‬
‫"זה קורה כמה לילות אחרי.‬
‫"אז ישנתי עד רבע לשבע בערך, ו...‬
‫"כלומר, כשנסעתי לחנות לקנות חלב,‬
‫"כבר היו פקקים‬ ‫בגלל תלמידי בית ספר. אני נשבע!‬
‫"אני נשבע! אני חושב שמה שהם עושים...‬
‫הוא לנסות להימנע מהעומס בכביש הראשי‬
‫"ועוברים ליד הבית שלנו.‬ ‫אני חושב שכולם עושים את זה.‬
‫"הכביש הראשי ריק. יש כל כך הרבה כאלה."‬
‫ואני רואה את אימא. היא כזה...‬
‫"אתה מוכן לשתוק?"‬
‫ואבא כזה, "אני מנסה לספר סיפור".‬
‫היא אמרה, "זה לא סיפור, רוג'ר.‬
‫"זו רק רשימת עובדות שזכרת‬
‫"בדרכך להיות אדם משעמם מאוד."‬
‫אכזרי!‬
‫אבא שלי לא מתרגז.‬ ‫הוא אמר, "בכל אופן, מה דעתך על כוס תה?‬
‫"יש לי קצת חלב."‬
‫הוא אדם נעים הליכות,‬
‫נעים הליכות מאוד.‬
‫סגנון ההורות של ההורים שלי היה מאוד‬
‫שוטר רע, שוטר ישן.‬
‫ככה הם עשו את זה.‬
‫אבא לא הרים את קולו כלפינו, הילדים.‬
‫הוא דיבר בשקט.‬ ‫הוא הרים את הקול רק פעם אחת,‬
‫וזה היה ממש מזעזע. לעולם לא אשכח את זה.‬
‫זה היה ממש מנוגד למי שהכרתי.‬
‫ומה שקרה,‬
‫הוא הפיל חתיכת גבינה,‬
‫והכלב תפס אותה.‬
‫זה הגבול שלו.‬
‫זאת אפילו לא הייתה גבינה יקרה.‬
‫זה היה סתם צ'דר ממותג הבית.‬
‫אבל זו הייתה הגבינה שלו,‬
‫והוא הפיל אותה,‬
‫והכלב תפס אותה.‬
‫והוא כזה, "עוף מפה, בן תערובת מתועב!‬
‫"קדימה! תעזוב את זה!"‬
‫והכלב היה כזה...‬
‫אחי ואני היינו שם וכזה, "מי אתה?"‬
‫אבא אמר, "כן. לכל הרוחות".‬
‫אני אירק את זה. בטח נחתוך את זה בעריכה.‬
‫הייתי בסיבוב הופעות במשך שנה.‬
‫אני מתחייבת לזה בכל ערב.‬
‫לבלוע...‬
‫את הגבינה הדמיונית.‬
‫ואני חושבת, "לא. היא הייתה על הרצפה".‬
‫אבל לא.‬
‫היא לא אמיתית.‬
‫בראש שלי, אני לא חושבת שזה משנה.‬
‫אני לא יכולה להעמיד פנים‬ ‫שאני בולעת את הגבינה הדמיונית.‬
‫זו כנראה הסיבה‬ ‫שאני לא יכולה לשכב עם גברים.‬
‫היי!‬
‫לא.‬
‫זה לא הגיוני.‬
‫היו לי הרבה בנות זוג לפני ג'נו.‬
‫אני לא מתרברבת, אבל היו הרבה.‬
‫לא התכוונתי להיות שחקנית נטבול. אני...‬
‫אני לא ממש טובה במתן יחס,‬
‫ומתברר שהיחס הוא חלק טוב‬ ‫מהמהות של מערכת יחסים.‬
‫זה לא היה משהו דרמטי מדי.‬
‫רוב מערכות היחסים שלי‬ ‫הסתיימו בכך שסיימנו בתשישות הדדית.‬
‫פעם זרקו אותי כי נתפסתי בשקר.‬
‫ממש שמחתי, באופן אישי,‬
‫כי אני שקרנית ממש גרועה.‬
‫אני לא יכולה להעמיד פנים שאני בולעת‬ ‫גבינה דמיונית ולא לספר על זה. אני...‬
‫אז עבורי, לשקר,‬
‫ואז לשמר את השקר מספיק זמן‬ ‫כדי שהוא יהפוך לבגידה באמון,‬
‫זה הרגיש בעיניי כסימן להתבגרות.‬
‫כאילו, "יום אחד, אהיה ילד אמיתי". מבינים?‬
‫אני אספר לכם מה קרה. התקררתם.‬
‫"חשבנו שנוכל לבטוח בך."‬
‫מה שקרה היה שבת הזוג שלי‬ ‫שאלה אם אני רוצה גלידה.‬
‫אני יודעת. סיכון גבוה.‬
‫ואמרתי כן, כי רציתי את הגלידה.‬
‫זה לא היה השקר. אני לא מפלצת.‬
‫אבל...‬
‫ככה אמרתי כן.‬
‫אמרתי, "כן. אני צורחת,‬ ‫את צורחת, כולנו צורחים בשביל גלידה".‬
‫והיא אמרה, "ואו! המצאת את זה הרגע?"‬
‫"כן, המצאתי." אני יודעת.‬
‫למה לא?‬
‫אני די בטוחה שעמדתי לתקן את עצמי.‬
‫נכון? לא חשבתי שאיאחז בזה.‬
‫אבל אז קיבלתי גלידה,‬ ‫דעתי הוסחה מאוד, ושכחתי.‬
‫כעבור שישה חודשים, היא גילתה...‬
‫שאני לא משוררת מוכשרת, אחרי הכול.‬
‫היא כעסה מאוד.‬
‫היא אמרה, "שיקרת לי.‬
‫"איך אוכל לבטוח בך שוב? שיקרת לי."‬
‫ובסופו של דבר, אמרתי, "בכנות,‬ ‫אני לא חושבת שאני צריכה לשאת באחריות‬
‫"על כל הפערים הבולטים בידע הכללי שלך."‬
‫אני יודעת.‬
‫אני חושבת שזה נכנס לקטגוריה של מתן יחס רע.‬
‫הפרידה הכי גרועה שלי, אני זו שנפרדה,‬
‫וזה היה ממש רע כי זה לא תפס.‬
‫נפרדתי מבת הזוג שלי ולא קרה כלום.‬
‫הכול נשאר בדיוק כפי שהיה.‬
‫זה היה כמו גוסטינג הפוך.‬ ‫זה היה אינטנסיבי מאוד.‬
‫הייתי כל כך המומה,‬ ‫שנדרש לי עוד שבוע כדי לנסות שוב.‬
‫אמרתי, "אני לא רוצה להיות בקשר הזה",‬
‫והיא אמרה, "כן, אבל אני רוצה".‬
‫אמרתי, "אני לא חושבת שזה עובד ככה.‬
‫"אני חושבת ששתינו חייבות להגיד כן,‬
‫"אחרת זה לא.‬
‫"כאילו, זה עניין של הסכמה."‬
‫והיא אמרה, "כן, איך הולך לך עם זה?"‬
‫אני יודעת.‬
‫עכשיו, בכנות, אני לא זוכרת‬ ‫איך מערכת היחסים הזו באמת הסתיימה.‬
‫כאילו, אני חושבת שנפרדנו.‬
‫אבל אין לי הרבה זיכרונות חדים‬ ‫מהתקופה ההיא בחיי.‬
‫זה היה לפני הרבה זמן, 20 שנים בערך,‬
‫וזו לא הייתה תקופה מעולה בחיי.‬
‫והעניין בדברים מחורבנים, בחיים מחורבנים,‬
‫הוא שהחיים שלך אף פעם לא מחורבנים,‬ ‫המוח שלך כזה, "נזכור את זה.‬
‫"נשמור את זה בשביל‬ ‫קצת נוסטלגיה נחמדה אחר כך."‬
‫לא. יש שם רק מרק זיכרון.‬
‫פשוט מאחסנים את זה מאחור,‬ ‫מה שלא יהיה. נכון?‬
‫זה מרק זיכרון, נכון?‬
‫יש לי רק זיכרון ברור אחד‬ ‫ממערכת היחסים הזאת,‬
‫וזה עובד כמו טריילר של סרט.‬
‫אתם יודעים,‬ ‫כשצופים בטריילר, והוא עמוס מאוד,‬
‫ובסופו של דבר, נשארים עם הרבה שאלות‬
‫וללא שום רצון לצפות בחרא הזה.‬
‫ככה זה עובד.‬
‫מה שקרה הוא שנסענו מאוחר מאוד בלילה.‬
‫בת הזוג שלי נהגה. לא אני.‬
‫ככה זה עובד במכוניות.‬
‫ו...‬
‫אני לא יודעת מאיפה באנו או לאן נסענו,‬
‫אבל זה היה כביש צדדי, חשוך מאוד.‬ ‫הפנסים הקדמיים היו האורות היחידים.‬
‫הוא לא היה בנוי, זה היה כביש חצץ.‬
‫והיא נסעה מעט מהר, במהירות מופרזת.‬
‫ואז פתאום היא דפקה ברקס.‬
‫והמכונית השתוללה בכל הכביש. זה היה מפחיד.‬
‫ואז היא הסתובבה 360 מעלות‬
‫ונעצרה בענן של אבק.‬
‫אבל היא יצאה מהדלת‬
‫עוד לפני שקלטתי שעצרנו.‬
‫ולא היה לי מושג מה קורה.‬
‫היא התרוצצה בחזית הטנדר והתכופפה.‬
‫לא יכולתי לראות אותה. אמרתי, "מה קורה?"‬
‫וכשהיא קמה,‬
‫היא החזיקה ארנב מת מהאוזניים.‬
‫כן, אני יודעת. תקשיבו לעצמכם.‬
‫זאת התגובה של קהל לסבי רציני.‬
‫נכון?‬
‫ארנב קטן נפגע, ואתם כזה, "את נוראה".‬
‫ובכל זאת נראיתם בסדר‬ ‫כשסיפרתי לכם בפרטי פרטים‬
‫על מערכת יחסים על גבול האלימה.‬
‫אז הייתם כזה...‬
‫ארנב מת?‬
‫בכל אופן, היא החזיקה את הארנב המת, וחייכה.‬
‫ואני הייתי מבולבלת.‬ ‫לא ידעתי איזה רגשות אמורים להיות לי,‬
‫אבל אני לא חושבת‬ ‫שאושר אמור להיות בראש הרשימה.‬
‫והיא אמרה, "זו פגיעה נקייה".‬
‫אני יודעת. אמרתי, "שיחקנו משחק ולא ידעתי?"‬
‫והיא אמרה, "אני אקח אותו הביתה לכלבים".‬
‫אמרתי, "לא, לעזאזל. בחייך".‬
‫ואז היא אמרה את הדבר‬ ‫הכי נורא ששמעתי בחיים.‬
‫היא אמרה,‬
‫"אני חושבת שאפשוט את עורו עכשיו."‬
‫אמרתי, "לא, לא, לא. למה?‬
‫"איך?"‬
‫ואז גיליתי.‬
‫היא שוב התכופפה. לא יכולתי לראות אותה.‬ ‫אמרתי, "מה קורה פה, לעזאזל?"‬
‫וכשהיא נעמדה,‬
‫היא תפסה את הקרסול‬ ‫של הארנבון הקטן עם השיניים.‬
‫כן, תסתמו את הפה.‬
‫לא הייתם צריכים לנשק אותה אחר כך.‬
‫אני יודעת.‬
‫היא כזה...‬
‫ניסתה להשיג קצת אחיזה.‬
‫ראיתי את זה, ושמעתי...‬
‫ואז היא פשוט קילפה אותו.‬
‫בתנועה חדה אחת. זה היה...‬
‫זה היה הדבר המדהים ביותר‬ ‫והדפוק ביותר שראיתי בחיים.‬
‫זה היה כמו הקסם הכי דפוק שאפשר לדמיין.‬
‫כי לא הייתה אחיזת עיניים.‬
‫רואים הכול,‬
‫אבל זו בכל זאת אשליה.‬
‫כי היא אומרת, "יש לי ארנב אחד.‬
‫"עכשיו יש לי שניים.‬
‫"אחד מהם אדום."‬
‫אני יודעת.‬
‫לא הייתם צופים בסרט הזה, נכון?‬
‫זה נהיה קצת אפל. אני מודה.‬
‫הקטע הזה הוא הכי אפל שיהיה בהופעה.‬
‫זהו זה. הכול קליל מעכשיו.‬
‫פגשתי את ג'נו, וזו הקלה, כי אחרת...‬
‫זו הופעת קטפישינג משוכללת מאוד, נכון?‬
‫פגשתי אותה בתקופה מוזרה מאוד בחיי.‬
‫היא הייתה המפיקה בשטח‬
‫של המופע שלי "נאנט" מחוץ לברודוויי בזמנו.‬
‫והיא הייתה האמריקאית הראשונה‬ ‫שפגשתי כשירדתי מהמטוס,‬
‫וככל הנראה אמרתי, "כן, קדימה. את תספיקי".‬
‫לא. פלרטטתי. עשיתי את זה, "שלום, גברתי".‬
‫זה יעיל מאוד.‬
‫ו... אבל זה נמשך בערך שישה חודשים.‬ ‫נפגשנו כחצי שנה‬
‫לפני שהמעבר לנטפליקס הפך את חיי לגמרי.‬
‫והבנתי בדיעבד‬ ‫שלא ניצלתי את חצי השנה בחוכמה.‬
‫בעיקר ישנתי, אתם מבינים?‬
‫אני שנציונרית. מה אני יכולה להגיד?‬
‫אני מבינה שמה שהייתי צריכה לעשות‬ ‫בששת החודשים האלה‬
‫הוא להתכונן לתהילה.‬
‫אי אפשר ליפול לחרא הזה בלי הכנה כמוני,‬
‫כי זה דופק אותך ואתה דופק את זה, נכון?‬
‫בכנות, אתם חייבים להתכונן לתהילה.‬
‫אם תיקחו משהו מההופעה, קחו את זה.‬
‫תתכוננו לתהילה. תוודאו שאתם מוכנים.‬
‫תתכוננו לתהילה.‬
‫אל תדאגו לגבי אסונות טבע.‬
‫לא. תתכוננו לתהילה.‬
‫אל תצפו לזה. זה מגעיל. אבל פשוט...‬
‫בסיכוי הקלוש שתתפרסמו,‬
‫כדאי שתהיו מוכנים,‬
‫כי אני לא הייתי מוכנה,‬ ‫והפכתי את זה לבלגן מוחלט. בהחלט.‬
‫אילו הייתי מוכנה לתהילה‬ ‫כשפגשתי את רובי רוז,‬
‫והיא אמרה לי כמה מדהימה היא חשבה שאני,‬
‫אילו הייתי מוכנה,‬
‫בהחלט לא הייתי צוחקת לה בפנים.‬
‫אני לא יודעת למה התכוונתי בכך.‬ ‫זה לא היה בזדון.‬
‫אני חושבת ששכחתי שהיא לא תמונה.‬ ‫אתם מבינים?‬
‫"למה את מדברת איתי? זה כישוף!"‬
‫אילו הייתי מוכנה לתהילה,‬
‫כשדרכי הצטלבה עם ג'ודי פוסטר...‬
‫כן.‬
‫זה לא טוב. זו הפעם השנייה‬ ‫שדרכי הצטלבה עם ג'ודי פוסטר.‬
‫ובמקרה, זה היה יום ההולדת שלי.‬
‫אני ידעתי את זה.‬
‫זה צפוי, לא?‬
‫מה שלא היה צפוי‬
‫זה שגם ג'ודי פוסטר ידעה‬ ‫שזה יום ההולדת שלי.‬
‫וזה די מגניב עד שמתרחקים קצת,‬ ‫וזה קצת מפחיד.‬
‫אבל היא הגיעה עם מתנה בשבילי.‬
‫אני יודעת.‬
‫קיבלתי מתנת יום הולדת מג'ודי פאקינג פוסטר.‬
‫אני יודעת!‬
‫רמזים מהקשר.‬
‫זה לא דבר טוב.‬
‫פישלתי, זוכרים?‬
‫קיבלתי מתנת יום הולדת, והיא הייתה נהדרת.‬
‫זה היה המשחק "בננהגראמס". אני...‬
‫זאת מתנה מעולה.‬
‫אני אוהבת משחקים. אני אוהבת מילים.‬
‫אני אוהבת תיקי נסיעה שימושיים.‬
‫אני אוהבת את האשלגן שלי מטפורי.‬
‫זו מתנה שלא מפסיקה לתת.‬
‫ואילו הייתי מוכנה לתהילה,‬ ‫הייתי מקבלת את המתנה‬
‫ואומרת, "תודה.‬ ‫זה נחמד מאוד. את נדיבה מאוד.‬
‫"את הבאה בתור להפוך למלכה?"‬
‫או משהו כזה.‬
‫אבל לא הייתי מוכנה.‬
‫אתם יודעים מה אמרתי?‬
‫"כבר יש לי 'בננהגראמס'."‬
‫אני יודעת.‬
‫כאילו, "איחרת. שיהיה בהצלחה בפעם הבאה".‬
‫זו המשמעות הנסתרת.‬
‫אילו הייתי מוכנה לתהילה‬ ‫כשפגשתי את ריצ'רד קרטיס,‬
‫הייתי יודעת מי הוא.‬
‫הייתי יודעת שהוא האיש שאחראי‬
‫לקלסיקות רומנטיות‬ ‫כמו "נוטינג היל" ו"אהבה זה כל הסיפור".‬
‫אז אילו הייתי מוכנה,‬
‫כשהוא שאל אותי‬ ‫מה הקומדיה הרומנטית האהובה עליי,‬
‫אולי הייתי חושבת על תשובה דיפלומטית.‬
‫אולי אחד הסרטים שלו.‬ ‫אבל לא הייתי מוכנה. אתם יודעים מה אמרתי?‬
‫"אני לא אוהבת קומדיות רומנטיות."‬
‫אני יודעת.‬
‫ריצ'רד כבר רגיל להיות מפורסם.‬
‫הוא היה אדיב מאוד באותו רגע.‬
‫הוא הפך את כל השיחה מבלי להניד עפעף,‬
‫הוא הראה לי נתיב יציאה ברור‬ ‫מהמבוכה שהרגע יצרתי.‬
‫נתיב ברור מאוד שלא הלכתי בו.‬
‫הוא אמר, "זה בסדר. זה לא לטעמם של כולם.‬
‫"אבל מה יש בקומדיות רומנטיות‬ ‫שאת כל כך לא אוהבת?"‬
‫ואני אמרתי,‬
‫"אני לא אוהבת את הצליל של הנשיקות."‬
‫אני לא יודעת למה.‬
‫באמת, אני לא...‬
‫במבט לאחור לא תמיד רואים שש־שש.‬
‫אני נזכרת ועדיין לא יודעת למה אמרתי את זה.‬
‫הגורם המסבך השני בחיי,‬ ‫כשפגשתי את ג'נו לראשונה,‬
‫הוא שזמן קצר לפני כן אובחנתי עם אוטיזם.‬
‫ועדיין ניסיתי להבין‬ ‫מה המשמעות של זה עבורי.‬
‫וכדי להבהיר, משמעות רבה של זה עבורי‬
‫היא שאני לא אוהבת צליל של נשיקות.‬
‫אבל כשג'נו ואני נפגשנו,‬
‫הייתי בעקומת למידה תלולה‬ ‫לגבי מיקומי על הספקטרום,‬
‫ומה שקרה בסוף‬
‫הוא שבזמן שעבדנו יחד, למדנו יחד,‬
‫והתברר שזאת הייתה ברכה עבורי.‬
‫כי אני צריכה מבט מבחוץ, כך מסתבר,‬
‫כי אני לא יודעת מה אני עושה‬
‫שלושת רבעי מהזמן.‬
‫ג'נו ואני נחווה את אותו אירוע,‬
‫ואחר כך נלך הביתה ונבצע תחקיר.‬
‫ואני אגיד, "זה מה שקרה",‬
‫וג'נו תגיד, "איפה היית, לעזאזל?"‬
‫אני יודעת.‬
‫אני אתן לכם דוגמה טובה מאוד.‬ ‫החושים שלי פועלים קצת אחרת,‬
‫ואחת המוזרויות שלי‬ ‫היא שיש לי כפות ידיים רגישות מאוד.‬
‫זה מטרד קל.‬
‫ומה שקורה זה שכאשר אני אוחזת‬ ‫במשהו קטן ובעל צורה חריגה,‬
‫אני עלולה להתרגז וכמעט לכעוס.‬
‫לכן אני לא יכולה לשכב עם גברים.‬
‫לא.‬
‫זה לא הגיוני, אבל זרמתם עם זה.‬
‫אני אוהבת להגיד‬ ‫"קטן ובעל צורה חריגה". זה כיף.‬
‫אני יכולה להחזיק משהו קטן ובעל צורה חריגה,‬
‫ואני אתעצבן, ואני חייבת לעזוב אותו מהר.‬
‫נכון? הייתי כזה... ועשיתי...‬
‫ואמרתי לג'נו,‬ ‫"אני מפילה הרבה דברים. אני מגושמת".‬
‫והיא אמרה, "לא. לא הפלת את זה.‬
‫"תראי כמה זה רחוק."‬
‫זה ממש השפיע בצורה משמעותית‬
‫בפעם הראשונה שדרכי הצטלבה עם ג'ודי פוסטר.‬
‫היא באה לראות הופעה,‬ ‫ואחר כך היא הגיעה מאחורי הקלעים לשיחה.‬
‫איזה כבוד.‬
‫נכון? וזה היה טוב מאוד. ניהלנו שיחה.‬
‫ובמהלך השיחה,‬
‫היא כתבה את מספר הטלפון שלה‬ ‫על פיסת קרטון קטנה בשבילי.‬
‫לקחתי אותו, ו...‬
‫לא ככה, כמובן. זה היה מקצועי. זה עסק.‬
‫זה לא... היא לא... היא נשואה. זה בסדר.‬
‫למרות שעכשיו שאני אומרת את זה בקול,‬ ‫אני לא בטוחה.‬
‫גם ככה מאוחר מדי, לא?‬
‫לא, מקצועי לחלוטין. רשמתי את המספר שלה.‬
‫אני חושבת.‬
‫לקחתי אותו, ופטפטנו,‬
‫ואז התחלתי לקמט את זה.‬
‫מול הפנים המזוינות שלה.‬ ‫כאילו, "תודה על המספר. זה מה שאני חושבת".‬
‫לא ידעתי שאני עושה את זה.‬
‫זה הגיע מדוח עדות הראייה‬ ‫של ג'נו מאוחר יותר.‬
‫הייתי על הגל.‬
‫ואז קימטתי את זה‬ ‫מול הפנים המזוינות שלה,‬
‫ואז הלכתי לזרוק את זה.‬
‫מול הפנים המזוינות שלה.‬
‫ואז הרגשתי את היד שלי‬ ‫נמשכת לאחור, והסתובבתי.‬
‫ג'נו עמדה שם ואמרה,‬ ‫"אני אקח את זה, אכניס את זה לתיק".‬
‫לכל...‬
‫אני יודעת!‬
‫איזו תותחית קטנה!‬
‫פשוט אלופה.‬
‫וככה מערכת היחסים שלנו עובדת,‬ ‫פחות או יותר.‬
‫זה כמו קרלינג.‬
‫כן, ספורט החורף המקסים.‬
‫אני האבן הענקית.‬
‫בכל בוקר אנחנו עורכות ישיבת צוות ואומרות,‬
‫"לכאן את צריכה ללכת היום.‬
‫"זו המהירות שבה תיסעי. קחי את הקו הזה.‬
‫"אלה הדברים שאת עלולה להיתקל בהם בדרך."‬
‫ואז אנחנו שולחות אותי החוצה,‬ ‫ואין לי שום דבר לעשות לגבי זה.‬
‫וג'נו נמצאת מלפנים וכזה...‬
‫היא עובדת קשה מאוד.‬
‫אני דואגת מאוד‬
‫שיחס המטאטא לאבן הוא חד־צדדי מדי‬ ‫במערכת היחסים שלנו.‬
‫אני רוצה לעזור לג'נו.‬
‫אני רוצה לשמור עליה כמו שהיא שומרת עליי.‬
‫אבל העניין עם ג'נו הוא שהיא מוכשרת מאוד.‬
‫בכול!‬
‫ואני לא.‬
‫אני טובה בזה.‬
‫אני ממש לוהטת בזה.‬
‫אבל העניין לגבי זה הוא‬
‫שזה לא קורה בטבע.‬
‫זה לא קורה בשום מקום אחר.‬
‫זה קורה רק כי ג'נו מפיקה את זה.‬
‫אני חושבת שזה בשבילך.‬
‫לפעמים אני מנסה.‬
‫לפעמים אני מנסה לטאטא בשביל ג'נו.‬ ‫נכון? אני מנסה להיות הגיבורה,‬
‫וללא ספק,‬
‫אני דופקת את זה.‬
‫אבל פעם אחת,‬ ‫בפעם היחידה שניסיתי להיות הגיבורה,‬
‫עדיין פישלתי,‬
‫אבל נכשלתי בצורה מרהיבה כל כך,‬ ‫בצורה יסודית כל כך,‬
‫שסגרתי מעגל מלא ונתתי להצלחה מכה מאחור.‬
‫כן. זה היה מדהים.‬
‫זה קרה כשיצאנו עם הכלבים לטיול.‬
‫יש לי כמה כלבים. לקחנו אותם לטיול.‬
‫ג'נו הייתה מקדימה. היא הקדימה אותי.‬
‫ואני הולכת לאט.‬
‫כשרק התחלנו לטייל יחד עם הכלבים,‬
‫היא תמיד הייתה לצידי‬
‫כי היא פחדה שהכלבים שלי יתפסו ארנב.‬
‫והייתי צריכה לומר,‬ ‫"תראי את הכלבים שלי". הם...‬
‫נראה כאילו השף השוודי דפק כבשה.‬
‫הם כזה...‬
‫הכלבים שלי לא יתפסו ארנב.‬
‫פעם ראיתי את הכלבים שלי רודפים אחרי ארנב,‬ ‫והארנב השתעמם.‬
‫אז בסופו של דבר היא נרגעה.‬
‫היא הבינה שהכלבים שלי לא יתפסו ארנב,‬
‫אז היא פשוט התחילה ללכת בקצב שלה.‬
‫ואני הזדחלתי מאחור, כן?‬
‫כי אני הולכת לאט,‬ ‫אבל גם כי הייתה לי בעיה לפתור,‬
‫ואני לא יכולה ללכת ולחשוב בו זמנית.‬
‫זה חלק ממצב ההליכה הבעייתי.‬
‫אז היינו בטיול...‬
‫כדאי שאתן לכם עוד קצת הקשר לפני שאמשיך.‬
‫ג'נו ואני עשינו סיבוב הופעות עולמי יחד,‬
‫ואז חזרנו לאוסטרליה‬ ‫בשביל קצת מנוחה והבראה.‬
‫אני מנסה.‬
‫ג'נו רצתה לבוא רק לכמה שבועות.‬
‫אבל זה היה במרץ 2020.‬
‫כן? אז מה שהתחיל עבור ג'נו‬
‫כחופשה קטנה וכיפית‬ ‫בארץ מוזרה וחדשה עם בת זוג חדשה,‬
‫הפך מהר מאוד למצב של בני ערובה בסבך.‬
‫נכון?‬
‫עכשיו, בגדול, היינו בסדר בזמן המגפה.‬
‫אתם יודעים, עליות ומורדות,‬ ‫נטבול מיועד לזונות, וכל מיני.‬
‫אבל שיחקנו הרבה משחקים.‬ ‫שתינו אוהבות לשחק משחקים.‬
‫לא משחקים פסיכולוגיים, אלא רק משחקים.‬
‫שיחקתי בפעם הראשונה‬ ‫במשחק "נחשו מי?" עם ג'נו.‬
‫זו הייתה התגלות.‬ ‫לא היה לנו "נחשו מי?" כהתבגרתי.‬
‫זה יוקרתי מדי.‬ ‫יותר מדי חלקים נעים. אתם מבינים?‬
‫היינו משפחה של שש בש.‬ ‫אני מתה על שש בש.‬
‫מזוודת השש בש‬
‫היא הרהיט הכי מפואר בבית שלנו.‬
‫דמו העור החום הדו־גוני הזה. מעולה!‬
‫אני אוהבת את מזוודת השש בש.‬ ‫כשאיש לא שיחק שש בש,‬
‫הסתובבתי איתה בבית ואמרתי,‬ ‫"אני פה בענייני עסקים".‬
‫במשך תקופה קצרה אחת‬
‫השתמשתי בה כילקוט בית הספר שלי.‬
‫"אני לא הולכת לבית הספר.‬ ‫אני פה בענייני עסקים."‬
‫האם הציקו לי? בהחלט.‬
‫אבל היופי שלי הוא שלא היה לי מושג.‬
‫הם אמרו, "תיק יפה, סתומה".‬
‫ואני כזה, "תודה".‬
‫זה הגיע לשלב שאחי נאלץ לקחת אותי לצד.‬ ‫הוא אמר,‬
‫"את לא יכולה לקחת את זה לביה"ס.‬ ‫מציקים לי באמצעות שליח."‬
‫ואמרתי, "אבל אני פה בענייני עסקים". בבית.‬
‫מעולם לא שיחקתי "נחשו מי?" לפני כן,‬
‫וג'נו הציעה באדיבותה ללמד אותי,‬ ‫לספר לי את החוקים,‬
‫ואמרתי ביהירות, "אין צורך.‬
‫"ראיתי את הפרסומות. זה משחק לילדים."‬
‫זו השאלה הראשונה שאי פעם שאלתי‬
‫כששיחקתי "נחשו מי?" בגיל 42.‬
‫אמרתי, "טוב,‬ ‫זה היום הראשון שלך בעבודה חדשה".‬
‫אני יודעת.‬
‫זה מחמיר.‬
‫אמרתי, "זה היום הראשון שלך בעבודה חדשה.‬ ‫את המומה. יש הרבה מה ללמוד.‬
‫"את עושה טעויות. כולם אדיבים כלפייך,‬
‫"אבל את לא בטוחה‬ ‫כמה זמן האדיבות שלהם תימשך,‬
‫"בעיקר, כי את כל הזמן טועה בשמות שלהם.‬
‫"זו השעה לתה בוקר. את הולכת לחדר המנוחה.‬
‫"את מכינה לעצמך כוס תה כדי להתאפס ולהירגע.‬
‫"ואז בת הזוג שלך נכנסת עם פרצוף כזה.‬
‫"את רוצה לסטור לה?"‬
‫אני יודעת.‬
‫ולכך ג'נו ענתה,‬
‫"לא."‬
‫ו"ואו".‬
‫ואז היא אמרה, "האנה, אני לא חושבת‬ ‫שאנחנו קולטות הבעות באותו אופן.‬
‫"מה בפרצוף הזה‬ ‫גורם לך לרצות לסטור לו כל כך?"‬
‫אמרתי, "זו שאלה מצוינת. תודה ששאלת".‬
‫הסתכלתי שוב, וכזה,‬
‫"כן, האמת, יש את זה ללא מעט אנשים.‬
‫"אני יודעת.‬
‫"אפשר לראות את השיניים שלה?"‬
‫וג'נו ענתה, "את מתכוונת‬
‫"לכך שהיא מחייכת?"‬
‫אני יודעת.‬
‫מסתבר שידידותיות מאיימת עליי.‬
‫אולי יש לכך קשר לאוטיזם שלי.‬
‫אך אולי יש לכך גם קשר לשנתיים‬ ‫שבהן לאימא גם היו שיניים תותבות גדולות.‬
‫לא? תורשה אל מול סביבה.‬
‫לעולם לא נדע.‬
‫אני הייתי בסדר בזמן המגפה.‬ ‫תודה ששאלתם. אני...‬
‫אני לא צריכה הרבה אינטראקציה אנושית‬ ‫כדי להישאר מאוזנת.‬
‫אבל אני נבוכה להודות שלא עלה בדעתי‬
‫לחשוב שאולי ג'נו חווה חוויה שונה‬
‫כאמריקאית במדינה זרה,‬ ‫לכודה במהלך מגפה עולמית‬
‫בסבך, כפי שהתעקשתי לקרוא לזה.‬
‫זה פשוט לא עלה בדעתי,‬
‫עד שיום אחד שמעתי אותה‬ ‫מנהלת שיחה עם אחד הכלבים שלי,‬
‫וזות הייתה אמורה להיות נורת אזהרה.‬
‫איכשהו, זה לא היה.‬
‫היא אמרה, "דאגלס,‬
‫"לא היה לי זמן לכלבים לפני המגפה.‬
‫"אתה דורש הרבה עבודה.‬
‫"אבל עכשיו אתה החבר הכי טוב שלי."‬
‫אני יודעת.‬
‫ג'ספר היה ממש שם.‬
‫אני יודעת.‬
‫לא. זה בסדר. הוא כלב מאומץ.‬ ‫הוא יודע את מקומו.‬
‫זו הבדיחה הכי חדשנית‬ ‫שאפשר לספר מול קהל לסבי רציני,‬
‫נכון?‬
‫כאילו, להחטיף לבעל חיים מאומץ.‬
‫אדג'לורד!‬
‫אלה בדיחות. אני אוהבת אותו.‬ ‫הוא הנסיך המאומץ הקטן שלי. אל תדאגו.‬
‫בכל אופן...‬
‫שמעתי את זה, והופתעתי קצת.‬
‫לא אהבתי לשמוע את זה,‬ ‫כי אני בת הזוג של ג'נו.‬
‫אני המעסיקה שלה.‬
‫וגיליתי במהלך השיחה ההיא‬
‫שאני גם הבעלים של החבר הכי טוב שלה.‬
‫ואני כזה, "זה לא טוב.‬ ‫אני לא אוהבת את מאזן הכוחות הזה".‬
‫אז החלטתי מייד,‬
‫אמרתי "התפקיד שלי הוא‬ ‫לעזור לג'נו להתחבר לקהילה".‬
‫ומאוחר יותר אחר הצהריים‬ ‫יצאנו לטיול עם הכלבים,‬
‫וג'נו הייתה הרחק מלפנים‬ ‫עם החבר הכי טוב שלה דאגלס.‬
‫אני הייתי מאחור,‬
‫כמעט קפואה, כי זו בעיה קשה. נכון?‬
‫המחשבה שאוכל לעזור למישהו‬ ‫מבחינה חברתית היא בדיחה.‬
‫לא פתרתי את זה באותו יום.‬ ‫שלא תחשבו שלשם אנחנו מתקדמים.‬
‫לא פתרתי את הבעיה הזאת.‬
‫פתרתי אותה שישה חודשים לאחר מכן.‬ ‫כן. בטעות.‬
‫זה היה בתקופה ההיא בין וריאנטים שונים.‬
‫בתקופת חיץ הנקבים ההיא‬
‫כחשבנו שזה נגמר?‬
‫ואז זה היה כזה, "אומיקרון". אתם מבינים?‬
‫הייתי בסופרמרקט וראיתי‬ ‫כרזה של קבוצת הפוטבול המקומית,‬
‫וחשבתי, "זהו זה.‬
‫"איזו דרך תהיה טובה יותר עבור אמריקנית‬ ‫להתחבר לאוסטרליה הקטנה‬
‫"מאשר לשחק בספורט שהיא מעולם לא ראתה?"‬
‫לקחתי את הכרזה הביתה ואמרתי,‬ ‫"תצטרפי לקבוצת הנשים המקומית".‬
‫והיא אמרה, "לקחת את הכרזה".‬
‫ואני אמרתי, "כן. עובדות, מידע".‬
‫והיא אמרה,‬ ‫"את חושבת שאולי מישהו אחר ירצה את המידע?"‬
‫ואני כזה, "לא יודעת.‬ ‫אני לא יודעת איך זה עובד בקבוצות".‬
‫אבל בסוף היא הצטרפה לקבוצה, "הטיגריסים".‬
‫אתם יודעים מה סיסמת המועדון שלהן?‬ ‫"איך אנחנו מעזות להיכשל?"‬
‫בכלל לא ידוע באיזה זמן המשפט נאמר.‬
‫זה נאמר לפני המשחק,‬ ‫או שזה נאמר אחרי המשחק?‬
‫זה מיועד למוטיבציה, או לשיימינג,‬ ‫או שזה שילוב גאוני של השניים?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫זה מבריק.‬
‫היא חזרה הביתה מהאימון הראשון שלה‬
‫עם מלא סיפורים.‬
‫אמרתי, "איך הלך?" והיא אמרה,‬
‫"לא קוראים לזה פוטבול פה.‬
‫"קוראים לזה 'פוטי'.‬
‫"ואסור לזרוק את פוטיבול.‬
‫"אבל מותר לסטור לחברה."‬
‫ואז היא אמרה, "אני אוהבת לתקל,‬
‫"אבל ברגע ששומעים את השריקה, צריך לשחרר.‬ ‫אחרת הקבוצה השנייה תקבל יתרון של 50 מטר.‬
‫"אני לא יודעת כמה זה 50 מטר.‬ ‫זה לא רלוונטי בעיניי.‬
‫"ספרתי שבע ג'ינג'יות בקבוצה.‬
‫"זה נראה הרבה.‬
‫"אבל שלוש מהן התעקשו שהן בלונדיניות תות,‬
‫"אבל אני לא מאמינה לזה.‬
‫"זה אנקדוטלי, אבל נראה שרק 40 אחוז‬ ‫מחברות הקבוצה ידעו מי את."‬
‫"שאר 60 האחוזים‬ ‫העדיפו לדבר על תפוחי אדמה."‬
‫כשישבתי והקשבתי לסיפור של ג'נו,‬
‫הבנתי מה יש בסיפורים של ג'נו‬
‫שאני אוהבת כל כך.‬
‫כי מה שיש שם זה לא סיפור.‬
‫הדבר הזה‬
‫הוא רשימת עובדות.‬
‫כי התחתנתי עם אבי הארור.‬
‫בהחלט.‬
‫ובניגוד לאימא שלי, אני נהנית מזה.‬
‫אני מתה על זה. אני נהנית מזה. אני אוהבת...‬
‫היא אוספת עובדות מעולות.‬
‫רובן רלוונטיות. חלקן קצת לא קשורות.‬
‫אחרות עמומות לחלוטין,‬ ‫אבל הן הופכות לרלוונטיות אחר כך.‬
‫היא מעולה.‬ ‫אבל העניין הוא לא רק העובדות שהיא אוספת.‬
‫אלא איך היא עורמת את העובדות.‬
‫היא כמו ברנקושי של עובדות.‬
‫כי את חושבת שזה מתקדם למקום מסוים.‬
‫ואז היא מגיעה לסוף, ואת כזה , "לא".‬
‫זו רק רשימה של עובדות.‬
‫ואני מתה את זה, כי אני לא מסוגלת‬ ‫לאסוף עובדות בצורה כזו במצבים חדשים.‬
‫אם אני נכנסת לסביבה חדשה,‬ ‫אני לא אוספת עובדות.‬
‫אני סופגת הכול, כל דבר,‬
‫אני לא מתייקת את זה, אני פשוט נהיית רטובה.‬
‫אני נהיית רטובה ומוצפת.‬ ‫ואז אני צריכה ללכת הביתה,‬
‫ואני סוחטת את עצמי ואומרת,‬ ‫"מה קרה עכשיו, לעזאזל?‬
‫"ולמה יש כל כך הרבה שיניים?"‬
‫אבל מאז שאני עם ג'נו, קיבלתי ביטחון,‬ ‫כי אני יודעת שאם אנחנו יחד בסיטואציה חדשה,‬
‫היא אוספת את העובדות,‬ ‫ואני יכולה להבין הכול אחר כך.‬
‫זה נהדר.‬
‫אז ממש רציתי שהיא תחזור ותביא עוד עובדות.‬
‫אמרתי, "תחזרי לאימונים".‬ ‫והיא אמרה, "נקעתי את האצבע".‬
‫ואמרתי, "איך אנחנו מעזות להיכשל?"‬
‫אז היא חזרה ואמרה, "זה ספורט מסוכן, האנה.‬
‫"הקפטן לא שיחקה בשנה שעברה‬ ‫בגלל פציעת ברך שנגרמה תוך משחק.‬
‫"גם קז נפצעה בברך.‬ ‫היא לא נפצעה במהלך משחק.‬
‫"פרה דרסה אותה.‬
‫"וזו לא הייתה לשון נקייה‬ ‫כפי שחשבתי בהתחלה.‬
‫"ויש את שאז. היא לא יכולה להתאמן כרגע‬
‫כי היא צריכה לחכות שהגמגום ייפתר‬ ‫לאחר זעזוע המוח.‬
‫"אבל היא באה..." אני יודעת.‬
‫"היא בכל זאת באה לאימונים‬ ‫ועמדה על קו הגבול.‬
‫"לדעתי, היא מה שאתם קוראים לו 'חלופית'‬
‫"כי היא לבשה הרבה‬ ‫ממה שהייתם קוראים לו 'זוהרים',‬
‫"והיה לה כובע עם ציור של טרקטור.‬
‫"היא עישנה מגולגלת, ואלה לא סמים,‬
‫"זאת סיגי, כלומר, סיגריה.‬
‫"היא שתתה בירה מפחית שנקראת 'פחי'.‬
‫"השם שלה הוא שאנון, אבל קוראים לה שאז.‬
‫"ללורה קוראים לוז. לטרי קוראים טז.‬
‫"וכשהן מבקשות סליחה, הן אומרות 'סוז'.‬
‫"וכששמעתי את קאז אומרת‬ ‫שהזמינו 'אמבו' בשביל שאז,‬
‫"אמרתי, 'הבנתי את זה'.‬
‫"אני יודעת מה אתם עושים עם מילים.‬
‫"אני יודעת מה אנשים פה עושים עם מילים.‬
‫"אתם לוקחים שם עצם תקין,‬ ‫קוצצים אותו בעיצור הכי קרוב,‬
‫"נפטרים מכל השאר, ודוחפים לשם ז' או 'או'.‬
‫"זה מה שאתם עושים."‬
‫אני יודעת.‬
‫ואמרתי, "כן,‬
‫"ג'נו!"‬
‫והיא אמרה...‬
‫"חשבתי שזה במיוחד בשבילי."‬
‫ואני אמרתי, "לא.‬
‫"אחי קורא לאשתו ג'נו.‬
‫"אלה בנו וג'נו."‬
‫"כבר יש לי 'בננהגראמס'."‬
‫אני פשוט...‬
‫אני לומדת לקחים.‬
‫באמת, אבל הם ספציפיים מאוד.‬
‫אם ג'ודי פוסטר שוב תיתן לי‬ ‫"בננהגראמס" ליום ההולדת שלי,‬
‫אני אדע מה לעשות.‬
‫אבל אם טום קרוז‬ ‫ייתן לי "נחשו מי?" בחג המולד,‬
‫אני בטח אתן סטירה למטרד מלא השיניים הזה.‬
‫זה קרה אחרי שישה חודשים.‬
‫שישה חודשים קודם לכן‬ ‫עדיין ניסיתי לפתור את הבעיה.‬
‫ג'נו מלפנים עם החבר הכי טוב דאגלס.‬
‫אני מתמהמהת. ג'ספר משתולל בשיחים.‬
‫ובסוף הוא הבריח ארנב קטן מהמסתור‬
‫שקפץ על השביל לפניי.‬
‫הוא נעצר, הסתכל עליי, ואני הסתכלתי עליו.‬
‫זה היה רגע קטן וקסום.‬
‫הרגשתי כאילו רק שנינו היינו שם.‬
‫חשבתי, "אלוהים. אני שלגיה".‬
‫ואז קלטתי.‬
‫אמרתי, "אוי לא.‬
‫"אתה לא מפחד, אחי, נכון?"‬
‫והוא כזה, "ממש לא!‬
‫"אני חולה."‬
‫אני יודעת. גלגלי עיניים נרקבים.‬ ‫ואני כזה, "לא היום. לא נראה לי שזה היום‬
‫"שנרצה שהכלבים יתפסו‬ ‫את הארנב הראשון שלהם, ארנב חולה.‬
‫"ג'נו מתגעגעת הביתה ואני רק עכשיו גיליתי."‬
‫ואני לא גאה בזה, אבל הזזתי אותו עם הרגל‬
‫כדי להעיף אותו מהשביל.‬ ‫הוא נפל במורד המדרון מתחת לכמה שיחים.‬
‫ואני כזה, "נהדר. הצלחתי".‬
‫הרמתי את הראש.‬ ‫ג'נו לא ראתה את זה, ואני כזה, "יש".‬
‫אבל ג'ספר ראה,‬
‫והוא שעט קדימה וכזה,‬ ‫"אני אתפוס את הארנב הראשון שלי".‬
‫כי הוא מניאק פראי. אני מתה עליו.‬
‫הוא כזה, "אני אתפוס..."‬ ‫ואני כזה, "לא במשמרת שלי".‬
‫ו... אני לא בעטתי בו.‬
‫לא בעטתי בו.‬
‫הרגל שלי הייתה דוממת לגמרי.‬
‫הוא קיבל החלטה.‬
‫בואו נהיה ברורים.‬ ‫הוא קיבל החלטה להיכנס ברגל שלי,‬
‫והוא היה החלטי מאוד ומהיר מאוד.‬
‫וברגע שהוא פגע ברגל שלי, אני נפלתי...‬
‫על הקרקע.‬
‫תפסתי את הקולר שלו בדיוק בזמן.‬
‫ואני כזה, "פיו!"‬
‫ואז הסתכלתי למעלה.‬
‫וראיתי שג'נו הסתובבה,‬
‫והיא ראתה את זה.‬
‫היא לא ראתה את הארנב.‬
‫היא רק ראתה אותי רבה עם הכלב שלי,‬
‫ומפסידה.‬
‫אז היא חזרה בריצה ואמרה,‬ ‫"למה בעטת בכלב שלך?"‬
‫ואמרתי, "הייתה סיטואציה עם ארנב.‬
‫"ובאופן טכני, לא בעטתי בו.‬ ‫ זה היה יותר כמו 'מתלה', ו...‬
‫והיא אמרה,"מה זה 'מתלה'?"‬
‫זה היה לפני שהיא שיחקה פוטיבול.‬
‫היא שאלה, "מה זה 'מתלה'?"‬
‫ואז היא כזה, "אלוהים, ארנב".‬
‫הארנב המזוין לא ידע שזה לא בטוח,‬
‫אז הוא לא ידע שהוא בטוח,‬
‫אז הוא פשוט יצא בחזרה לשביל.‬
‫וכזה, "יש פה רעש. מה קורה פה?‬
‫"אפשר לעזור? באתי לעזור."‬
‫ואני ראיתי שג'נו רוצה‬ ‫לגעת בארנב עם הידיים,‬
‫ושג'ספר רוצה לגעת בארנב עם שיני הפה שלו.‬
‫נכון?‬
‫ומה שקרה אז קרה מהר מאוד,‬
‫אבל אני אעבור איתכם על זה.‬
‫ואני אתחיל עם הכוונה שלי,‬
‫כי זה לא יהיה ברור.‬
‫מה שרציתי לעשות היה לקחת את הז'קט שלי‬
‫ולזרוק אותו על הארנב.‬
‫מין פקעת ממעיל.‬
‫ואז להרים אותו, לאסוף אותו,‬
‫ולקחת אותו לווטרינר‬ ‫כדי שמישהו אחר יטבח בו.‬
‫הוא היה במצוקה. הוא היה חולה. הוא גסס.‬
‫אני הגיבורה. בסדר?‬ ‫אני הגיבורה. תזכרו את זה.‬
‫זאת המנטרה שלכם. אני הגיבורה.‬
‫אולי אני הגברית.‬
‫בכל אופן, בסדר.‬
‫מה שקרה הוא שתפסתי את ג'ספר מהצוואר.‬
‫הייתי צריכה להגיע לארנב,‬ ‫אבל הייתי צריכה יתרון,‬
‫כי לג'ספר יש ארבע רגליים, והוא טוב איתן.‬
‫לי יש רק שתיים, וכבר ביססנו שהן לא משהו.‬
‫אז נתתי לעצמי יתרון‬
‫בכך שזרקתי אותו.‬
‫אני יודעת.‬
‫אבל זה לא היה רק, "לך מפה, חבר. לך לשם".‬
‫לא. זרקתי אותו כמו זורק דיסקוס סובייטי.‬
‫הישר משנות ה־80.‬
‫משום מקום הייתי על סטרואידים, כאילו...‬
‫צפיתי בג'ספר, הוא עף באוויר וכזה,‬
‫"ברגע שאגיע לקרקע, אני אחזור.‬ ‫אני אתפוס את הארנב הזה".‬
‫ואני הסתובבתי, וניסיתי להגיע לארנב,‬
‫ופשוט משום מקום,‬
‫דאגלס מחליט שהיום הוא יהיה כלב אמיתי.‬
‫והוא הופיע משום מקום‬
‫ופשוט...‬
‫הכניס את הארנב לאחיזת מוות.‬ ‫אני יודעת. מול החברה הכי טובה שלו.‬
‫אני יודעת.‬
‫אז עשיתי את הדבר היחיד שידעתי לעשות.‬
‫"עוף מפה, בן תערובת מתועב!‬ ‫קדימה! תעזוב את זה!"‬
‫הוא כלב טוב.‬
‫הוא עשה...‬
‫אבל ג'נו ושני הכלבים התחילו כזה,‬
‫"מי את, לעזאזל?"‬
‫והארנב לא מת.‬
‫אני יודעת. אבל עכשיו הוא התחיל לפחד.‬
‫והוא התחיל לצרוח.‬
‫אני לא יודעת אם שמעתם ארנב צורח.‬ ‫זה לא כיף.‬
‫"גבעת ווטרשיפ" הוא לא סרט לילדים.‬
‫זה בולשיט.‬
‫אז הוא התחיל כזה...‬
‫אתם יודעים שאין לסיפור סוף‬ ‫שבו אני לא הורגת ארנב.‬
‫אני חייבת להרוג את הארנב.‬ ‫זה הדבר האנושי לעשות.‬
‫הוא היה במצוקה עמוקה. הוא עמד למות.‬
‫הוא היה צריך למות לפני כדי...‬
‫אני הגיבורה. בסדר.‬
‫אפילו ידעתי איך זה יקרה.‬
‫היה בול עץ. התכוונתי להרים אותו‬ ‫ולרסק את הארנב. לגאול אותו מייסוריו.‬
‫אני הגיבורה.‬
‫אבל לא רציתי לעשות את זה מול ג'נו.‬
‫הרגשתי שהיא ראתה מספיק.‬
‫אז שלחתי אותה לסידורים.‬
‫אמרתי, "אני צריכה מקל".‬
‫לא הייתי צריכה מקל.‬ ‫ אבל ידעתי שאם אבקש משהו,‬
‫ג'נו תחבוש את כובע המפיקה שלה ותגיד,‬ ‫"אני אפיק".‬
‫אז היא הלכה, ואני כזה, "יש!"‬
‫אז הרמתי את בול העץ.‬
‫העניין עם ג'נו הוא‬
‫שהיא יעילה מאוד.‬
‫ואני לא.‬
‫היא חזרה‬
‫ברגע הגרוע ביותר.‬
‫כי אני הייתי כאן.‬
‫וגם אילו לא רציתי להפיל אותו על הארנב,‬ ‫לא יכולתי לעצור את זה.‬
‫המומנטום והכבידה כבר השתלטו כשראיתי אותה.‬
‫וכשראיתי אותה, הסתובבתי,‬
‫ובפעם הראשונה בחיי המזוינים,‬
‫שמרתי על קשר עין ממושך‬
‫עם אדם אחר.‬
‫אני יודעת.‬
‫פשוט...‬
‫בהיתי בה. ואני כזה...‬
‫ואז כבר הייתי על הגל,‬
‫כלומר, הייתי צריכה לוודא‬ ‫שהארנב מת, כך מסתבר.‬
‫אז בלי לנתק קשר עין, התחלתי כזה...‬
‫ואז נרגעתי. הסתכלתי על ג'נו‬ ‫ואפילו אני הצלחתי לקלוט את ההבעה שלה.‬
‫היא הייתה עצובה ומוטרדת, כנראה.‬
‫והסתכלתי על זה וכזה, "אוי, לא.‬
‫"הייתי שם.‬
‫"הייתי לכודה במערכת יחסים‬ ‫עם רוצחת ארנבים."‬
‫לא רציתי את זה.‬
‫לא רציתי את זה בשביל ג'נו.‬
‫אז ניסיתי לתקן את זה.‬
‫אמרתי, "הוא היה חולה.‬ ‫גאלתי אותו מייסוריו. אני הגיבורה.‬
‫"הוא חלה במיקסומטוזיס.‬ ‫'מיקסו' בקיצור, כי אנחנו נהנים עם מילים.‬
‫"זו מחלה שהגיעה מבחוץ,‬ ‫כי קולוניאליזם מעולם לא היה רעיון טוב.‬
‫"אם את צריכה לחזור לאמריקה, תחזרי.‬ ‫אני לא רוצה שתלכי,‬
‫"אבל את בטח מתגעגעת למשפחה ולחברים.‬ ‫נחזיק מעמד. לא ידוע כמה זמן זה יימשך.‬
‫"אנחנו חזקות. שיחות זום זה בסדר.‬ ‫נורא, אבל נתמודד.‬
‫"מה את צריכה שאעשה? מה לעשות?‬
‫"מה אני אמורה לעשות?‬ ‫מה הדבר הנכון לעשות?‬
‫"מה לעשות?"‬
‫והיא אמרה, "תפסיקי.‬
‫"אל תילחצי.‬
‫"מי את רוצה להיות?"‬
‫"רעייתך."‬
‫תודה.‬
‫תרגום כתוביות: ג'ניה ליטבאק‬