Downloaded from YTS.MX
‪FILMAT LA OPERA DIN SYDNEY
Official YIFY movies site: YTS.MX
‪PE MELEAGURILE POPORULUI GADIGAL ‪DIN NAȚIUNEA EORA
‪CEVA SPECIAL
‪Salutare!
‪Mulțumesc!
‪M-am căsătorit.
‪Știu!
‪E frumos. Îmi place.
‪Asta va fi tema spectacolului.
‪Știu. Va fi o comedie romantică.
‪Câh!
‪Nu, pe bune. Scopul spectacolului ‪e să vă fac să vă simțiți bine.
‪Da!
‪Da, va fi genul ăla de spectacol,
‪fiindcă simt că vă datorez unul.
‪Da.
‪V-am tot târât prin căcaturile mele, ‪și mi-ați rămas alături chiar și așa.
‪Vă mulțumesc, ‪dar e timpul să vă răsplătesc.
‪Asta o să fac azi, ‪cu surle și trâmbițe. Bine?
‪Timp de o oră și ceva, ‪o să ne simțim bine.
‪O să vă fac pe voi, ‪o sală plină de necunoscuți,
‪să vă simțiți bine împreună.
‪Dar îmi țin mâinile la vedere.
‪Ce ziceți? Am presărat ‪o glumiță cu tentă lesbiană.
‪Suntem pe făgaș bun, zic eu.
‪Înainte să încep,
‪aș vrea să punctez ‪faptul că lumea se sfârșește.
‪Să nu credeți că nu conștientizez asta. ‪Am avut revelația.
‪Suntem terminați. Distruși.
‪Dar nu cred că am eu rezolvarea.
‪Nu în seara asta. ‪Nu în intervalul ăsta de timp.
‪Așa că o să ignor problema,
‪iar timp de o oră ‪o să ne simțim bine împreună.
‪Apoi ne întoarcem în lume ‪și dispărem în masă, precum e stabilit.
‪Sunteți pregătiți pentru asta? Bun!
‪Așa!
‪Jenney e numele partenerei mele. Da.
‪Aplaudați o informație!
‪Eu îi spun Jenno, fiindcă e mai scurt.
‪Ei i se pare drăguț, deci e minunat.
‪Primesc răsplată pentru lipsa de efort, ‪deci n-am cum să nu mă bucur.
‪Dar să știți că ne-a fost foarte greu ‪să organizăm o cununie.
‪Să-mi trag una, ‪câte stări emoționale au heterosexualii!
‪Mai ales când e vorba de nunți. ‪Nu știam asta.
‪Cică e normal. ‪Fiindcă nu m-a invitat nimeni de mult...
‪nu am știut că e o ocazie specială.
‪Cine să fi știut? Heterosexualii.
‪Și se pare că am făcut multe greșeli.
‪Am avut un tort-rechin. Asta-i una.
‪Da. Tortul de nuntă ‪a fost cu decorațiuni speciale.
‪Da. L-am decorat ‪cu un ditamai capul de rechin în vârf.
‪Marele Alb. Mersi de întrebare!
‪Avea doi ochi bestiali, ‪două rânduri de dinți,
‪fiindcă acuratețea primează.
‪Era fix în vârf. „Tort-rechin.”
‪Am avut și figurinele standard ‪care se pun pe tort.
‪Cum se numesc? Ornamente nupțiale? ‪Nu știu. Nu-mi pasă.
‪De obicei, sunt mirele și mireasa, ‪dar, din nou, acuratețea.
‪Așa că am ales două vidre.
‪Care se țineau de mână. Știu!
‪În gura rechinului.
‪Oamenilor nu le-a plăcut. ‪Au fost puțin derutați.
‪„De ce v-ați comandat tort-rechin? ‪De ce e caraghios? Nu-mi place.”
‪Nu așa e vocea lor.
‪Așa îi aud eu ‪și e important să fac distincția asta.
‪Dar am avut un motiv bun ‪când am ales acel tort.
‪Am vrut să păcălim un cofetar creștin.
‪Da, l-am păcălit ‪să facă un tort pentru o nuntă gay.
‪A funcționat. Am zis așa:
‪„Nu e tort de nuntă, ‪ci împlinesc eu zece ani.”
‪Ușor. Foarte credul.
‪Creștinii ăștia cred orice.
‪Așadar, o să ajungă în iad.
‪Trebuie să punem osul ‪pentru activismul gay.
‪Trimitem cofetari creștini în iad ‪unul câte unul.
‪E o metodă eficientă, nu?
‪Nu am spus cine se va simți bine azi.
‪Ar fi trebuit.
‪Eu mă simt foarte bine.
‪Cred că mie și lui Jenno ne-a fost greu ‪să organizăm o nuntă ca la carte,
‪fiindcă nu ne-am gândit la asta ‪toată viața noastră.
‪Nu ne-am planificat acea „zi specială”. ‪Cică trebuia.
‪Ca o domniță născută în această epocă,
‪trebuie să petreci timp nesfârșit ‪țesând fantezii
‪despre palete de culori ‪și aranjamente florale
‪pentru ziua în care ești vândută, iar eu...
‪Eu nu m-am gândit deloc la asta, ‪fiindcă nu am avut opțiunea asta.
‪În perioada în care am crescut eu,
‪dacă erai gay, ‪nu puteai adopta metri de autostradă.
‪Păi nu? Să nu mai zic de măritiș ‪cu cineva de care erai atras.
‪De ce să-mi pierd timpul?
‪Jenno e bisexuală,
‪deci ea s-ar fi putut gândi uneori.
‪Dar nu a făcut-o. Prea ocupată.
‪Ca toți bisexualii. Așa-i?
‪Nu? Nu.
‪Nu am dreptate.
‪E un stereotip nasol.
‪Dar îmi place să mă laud cu orientarea ei.
‪Fiindcă irită un anumit de tip de bărbat...
‪pe care îmi place mult să-l irit.
‪Fiindcă pe mine m-a ales.
‪Și pe tine, nu.
‪Repet, nu am specificat ‪cine se va simți bine azi.
‪Ne-a plăcut nunta noastră. ‪E bine de menționat. Ne-am distrat.
‪Am ținut o ceremonie restrânsă acasă. ‪Cu câțiva amici și cu familia.
‪Toți ai mei,
‪căci eu sunt pe primul loc.
‪A fost o glumă, nu cea mai strălucită,
‪așa că bravo vouă pentru reacția moderată.
‪Ați fost atenți unii la alții. Apreciez.
‪Nu. A fost așa fiindcă Jenno e americană.
‪„Ce? Nu!” Diversitate. Cu plăcere.
‪Eram în pandemie. Granițele erau închise.
‪Familia și amicii lui Jenno ‪nu au putut veni, ceea ce e trist.
‪Dar oare chiar e trist?
‪Apropo de cultura nunților,
‪nu pricep de ce se pune presiune ‪pe cererea în căsătorie.
‪În perioada dintre logodire ‪și nunta propriu-zisă,
‪în acel perineu de timp...
‪Așa e. E un perineu de timp,
‪căci nu e destinația, ‪dar te bucuri că ai ajuns acolo.
‪În...
‪În acel perineu de timp,
‪toată lumea te întreabă întruna: ‪„Cum a fost cererea în căsătorie?”
‪„Nu vreți să știți cum o cheamă?”
‪„Nu. Cui îi pasă?”
‪Se pare că cererea trebuie să aibă loc ‪pe plajă, la apus sau porcării din astea.
‪Mă înduplec la apus, căci e frumos. ‪Dar pe plajă? Lăsați-mă în pace!
‪Urăsc plaja.
‪Nu am încredere în nisip.
‪Nu am. Niciodată nu stă unde îi e locul.
‪Vă garantez ‪că, la șase luni după vizita la plajă,
‪o să găsesc un bob de nisip pe mine.
‪Asta-i altă glumiță despre perineu, nu?
‪Un mic diamant în fofoloancă. ‪El s-a prins.
‪Cică cererea trebuie să fie ‪un mare gest romantic.
‪O faci lată sau pleci singur acasă. Nu?
‪Dar nu pricep cum integrezi romantismul...
‪într-o cerere.
‪Din câte am înțeles eu,
‪o cerere e reproducerea spontană ‪a unui plan făcut dinainte.
‪Sau, în cel mai rău caz, e o ambuscadă.
‪Ideal, cuplul ține o ședință.
‪Ține o ședință și face un plan. ‪Propune un tip de cerere, ceea ce e bizar.
‪Apoi face o listă cu ce e de făcut,
‪cu recuzita necesară și cu o destinație,
‪care poate fi o plajă.
‪Apoi cineva din cuplu se ocupă de listă,
‪iar cealaltă persoană uită de toate.
‪Și, când are loc într-un final,
‪exclamă așa: „Doamne! Nu mă așteptam!
‪Ce inel! Doamne! ‪E cel mai frumos din lume.”
‪Încetați naibii!
‪Pe bune. Voi ați ales inelul.
‪Nu vă mai păcăliți pe voi înșivă!
‪E jenant.
‪Dar ăsta e cel mai bun scenariu.
‪Altfel, ședința nu are loc.
‪Cineva din acel cuplu ‪presupune că e o partidă pe cinste.
‪Câtă îngâmfare!
‪Din câte am înțeles, în lumea cis-hetero...
‪e bărbatul.
‪Asta e o generalizare crasă, desigur.
‪Dar e și complet adevărată.
‪M-am documentat.
‪Mi-am confirmat interpretarea.
‪Dar e bărbatul, ceea ce e amuzant.
‪Doar cine face față respingerii ‪cel mai bine?
‪Bărbații care se cred partide pe cinste.
‪E o rețetă infailibilă pentru distracție. ‪Dacă accepți, ne căsătorim.
‪Dacă refuzi, te pândesc. Romantism!
‪E o capcană.
‪Mulțumesc! Câtă amabilitate!
‪Parcă ați fost învățați.
‪Eu am cerut-o pe Jenno.
‪Nu era de așteptat. Nu eu sunt bărbatul.
‪Avem o relație queer autentică.
‪Când trebuie să împărțim munca, ‪ne dăm sarcini în funcție de abilități...
‪și în funcție de care putem profita.
‪Și merge așa. Pe bune.
‪Aproape mereu ne amintim ‪să scoatem pubelele.
‪Săptămânal. Aproape. Ne distrăm de minune.
‪Dar eu am cerut-o. Am avut și ședința.
‪Am decis că vrem să ne bucurăm ‪de privilegiul organizării.
‪Apoi n-am luat măsuri, ‪căci n-am avut timp. Clasic!
‪Da. Apoi eu am cerut-o.
‪Și nu am...
‪Nu am plănuit.
‪Nu m-am trezit dimineața ‪cu ideea asta în minte.
‪Am fost o ambuscadă ‪și pentru mine, și pentru ea.
‪Înțelegeți? ‪Nu am avut nici discurs, nici inel.
‪Nu am avut nici destinație.
‪Nu m-am pus în genunchi. ‪Ce prostie mai e și aia!
‪De ce? ‪De trei ori m-am operat la genunchi.
‪Rotula mi-e spongioasă. ‪Mă doare grav când îngenunchez.
‪De-aia nu mă culc cu bărbați.
‪A fost o glumă.
‪Și nici măcar nu are sens.
‪Am motive mult mai solide.
‪De fapt, am cerut-o așa. Am procedat așa.
‪M-am întins frumos. Lumea mă întreabă: ‪„Ai avut trei operații. Faci sport?”
‪Răspund așa: ‪„Nu. Tu faci muncă de detectiv?
‪Nu te prea pricepi.”
‪„Sigur ai jucat netball, ‪spaima genunchilor.”
‪„Sigur ai jucat netball.” ‪Hai du-te naibii! Ce netball... Nu!
‪Netballul e pentru panarame.
‪Nu joc niciun netball.
‪Îmi susțin ideea. ‪Netballul e pentru panarame.
‪Dar să fie clar! Nu am nimic ‪împotriva netballului sau a panaramelor.
‪Sunt mare fan al ambelor, sincer.
‪Dar îmi place să o spun.
‪Sună mișto, nu?
‪Netballul e pentru panarame.
‪E cathartic. E mantra mea.
‪Așa am rezistat în pandemie.
‪Pe bune.
‪„Simt că nu pot să lucrez. ‪Netballul e pentru panarame! Hai!”
‪A fost o perioadă minunată.
‪O spun des. ‪Dar Jenno nu știe ce e netballul.
‪Nu vreau să-i spun.
‪Trebuie hrănit misterul, știți ce zic?
‪Să zicem că i l-aș explica!
‪Dar cum să o fac?
‪„E ca baschetul,
‪dar, când ai mingea, pământul e lavă.”
‪Alergi cu bavete la gât,
‪dar nu ai voie să driblezi.
‪Și nici nu o duc la un meci. Nici vorbă.
‪Fiindcă vezi asta prea des.
‪Întruna! Așa...
‪Jenno e evreică.
‪Știu!
‪Știu...
‪Așa...
‪De fapt, vă spun care e faza. ‪Am multe accidentări,
‪fiindcă sufăr ‪de așa-zisul „umblat aiurea”.
‪Așa i-a spus doctorul. ‪Doctorul i-a spus „umblat aiurea”.
‪Nu ginecologul. Acolo nu umblu aiurea.
‪Aia e complet altceva.
‪De-aia nu pot să mă culc cu bărbați.
‪Nu.
‪Așa am cerut-o.
‪Treceam printr-un atac de panică ‪când am făcut-o.
‪De ce nu? Un moment glorios!
‪Jenno mi-a spus ce îmi spune mereu ‪când simt că clachez.
‪A zis așa: „Nu te panica!”
‪Ceea ce e apă de ploaie. ‪Să nu spuneți asta!
‪Dacă cineva are un atac de panică, ‪nu spuneți: „Te panichezi?
‪Ai încercat să nu o faci?” E...
‪E un mare rahat. ‪Dar continuarea mă calmează.
‪Zice așa: ‪„Nu te panica! Cine vrei să fii?”
‪Când creierul meu aude întrebarea...
‪Căci, în timpul atacului, ‪mă întreb: „Ce să fac?
‪Ce trebuie să fac? Ce e normal să fac? ‪Ce e corect? Ce fac?”
‪Și ea spune: „Încetează! Cine?
‪Cine vrei să fii?”
‪Și creierul meu schimbă foaia: ‪„Ăsta-i un joc!”
‪Ador jocurile. Panica se stinge. ‪Da, mintea mea e simplă!
‪În ziua respectivă, ‪m-a întrebat: „Cine vrei să fii?”
‪La care eu:
‪„Soția ta.”
‪Știu.
‪Sunt de acord cu voi.
‪Simpatic, nu? Aproape adorabil.
‪Dar nu e suficient pentru tradiționaliști.
‪Tradiționaliștii cererii ‪vor dovada unui plan.
‪Vor magnitudine, ‪vor contextul poveștii, iar eu nu am asta.
‪Nu aș avea cum ‪să vă dau mai multe detalii.
‪Zero romantism. Dar a avut loc un deces.
‪Nu detaliez, căci azi ne simțim bine.
‪Dar voiam să știți. ‪Însă azi ne simțim bine, nu vă păcălesc.
‪Fără tiradele care mi-au adus faima.
‪Vă fac să vă simțiți în siguranță. ‪Vă place.
‪Apoi vă tai craca de sub picioare ‪și vă fac să simțiți oribil.
‪Nu asta se petrece aici. ‪Azi ne simțim bine.
‪Sau cine știe?
‪Da, ne simțim bine.
‪Pe bune.
‪Aș vrea să am o poveste romantică.
‪Chiar aș vrea. ‪Nu vreau să fiu Gică Contra mereu.
‪Dar nu pot.
‪Cererea mea nu e o poveste romantică.
‪E o dezamăgire, ‪fiindcă mă pricep la povești.
‪O fac la modul profesionist, sincer.
‪Dar nu se poate, ‪iar Jenno nu o poate spune,
‪fiindcă n-are stofă de povestitor, ‪ba chiar e varză.
‪Și asta nu e opinia mea personală. ‪Mie îmi place stilul ei de a povesti.
‪Dar e opinia tuturor oamenilor ‪care au cunoscut-o vreodată.
‪Dar eu ador stilul ei.
‪Acum avem și noi povești de cuplu.
‪Știu. Câh! Dar așa e.
‪Și îi predau ștafeta: „Zi tu povestea!”
‪Apoi văd cum se instalează groaza ‪pe fețele oamenilor.
‪„Nu! Tu trebuia să remediezi situația!
‪Asta e meseria ta.”
‪La care eu: „Zi liberă. Spune, Jenno!”
‪De la mama am moștenit talentul ăsta.
‪Ea e o povestitoare excelentă, de top.
‪Însă, mama mea, negreșit, ‪mereu povestește într-o notă comică.
‪Da, e un talent incredibil.
‪Dar superputerea ei de povestitoare ‪stă în faptul că se pricepe de minune
‪să-și însușească povestea altora...
‪și să și facă mișto pe seama lor.
‪E minunat, dar și înfricoșător.
‪Vă anunț cu bucurie ‪că mama și Jenno se înțeleg bine.
‪E o ușurare, fiindcă eu nu pot ‪să fac față acelui tip de tensiune.
‪Dacă nu s-ar înțelege, ‪cineva ar trebui să plece.
‪Ăsta e adevărul. Și am făcut calculele.
‪Acel cineva aș fi eu.
‪Sunt cea mai slabă verigă. E clar.
‪Mare ușurare...
‪Mama mea nu e genul ‪care să fie adorată din prima.
‪Odată, i-am prezentat o iubită.
‪Și a zis: „Nu o plac.
‪Și nu sunt obligată să o plac.”
‪Știu. Am zis: „Ai și tu dreptate.
‪Dar e aici de față.
‪Puteam să discutăm mai târziu.” ‪Dar ea, sictir.
‪Am patru frați și surori mai mari.
‪Niciuna nu i-a fost ușor ‪să-și integreze partenerii în familie.
‪Cumnatul meu ‪are o relație bună cu mama mea acum.
‪La început, a fost o corvoadă.
‪El e irlandez și are tenul foarte palid, ‪chiar și după standardele mele,
‪iar eu sunt o omletă stătută.
‪Dar...
‪Dar el e un cartof translucid. ‪E absolut mirobolant.
‪Așa că mama l-a poreclit „Casper”.
‪Văzând că îl deranjează, ‪i-a zis așa cu mai mult nesaț.
‪Preț de câțiva ani, ‪i-a tot zis: „Am un nume.”
‪Dar ea: „Nu pricep care e problema lui.
‪Casper e fantoma prietenoasă.”
‪O informație simplă, ‪dar și o amenințare, la pachet.
‪Dar cu Jenno s-a înțeles din prima. ‪A cunoscut-o după un spectacol de-al meu.
‪Fiindcă Jenno e producătoarea mea.
‪E chiar acolo.
‪Da.
‪În caz că vă întrebați ‪cum înclină balanța puterii în relație,
‪să știți ‪că, deși eu spun povestea noastră,
‪ea are control complet ‪asupra luminilor și a sunetului.
‪Așadar...
‪E clar.
‪Fantoma prietenoasă.
‪S-au cunoscut la show.
‪Jenno, fiind producătoare, ‪mereu are un rucsac la ea.
‪Ăla e stilul ei. Mereu cu rucsacul.
‪Acolo ține afacerile, nu?
‪Așadar, s-au cunoscut, ‪iar ea avea rucsacul în spate.
‪Mama s-a uitat la ea și a zis:
‪„Salut, Dora exploratoarea!”
‪Jenno a zis: „Mulțumesc!
‪Ea mă înțelege.”
‪Apoi au avut o conversație în seara aia, ‪la care eu nu am fost de față,
‪Eu n-aș fi orchestrat-o așa.
‪Din punctul meu de vedere, ‪n-ar fi trebuit să rămână nesupravegheate.
‪Mama e schimbătoare ca vremea. ‪Nu am încredere în ea.
‪Dar au rămas singure. ‪Jenno mi-a dat raportul complet a doua zi.
‪Raportul complet înseamnă ‪că a tot repetat ce i-a spus mama mea,
‪de mii și mii de ori,
‪în speranța deșartă ‪că într-o zi o să vedem logica.
‪În van.
‪Mi-a zis așa: „Mama ta a spus...”
‪Nu uitați, Jenno e americană,
‪dar, în versiunea mea, ‪o să sune ca o australiană.
‪Cred...
‪Faceți voi conversia în minte, ‪căci eu nu fac accentul.
‪Nu am timp.
‪Nu am timp de R-urile alea,
‪pe care insistă să le pronunțe clar, ‪căci iau somn.
‪Nicio altă nație care vorbește engleză
‪nu folosește cuvântul „rural” ‪într-o discuție informală.
‪Sunt metode mult mai eficiente ‪de a spune „nu în oraș”.
‪Dar nu și pentru ei. ‪Ei spun așa: „Sunt din America rurală”.
‪„Pe bune? Eu, de pe sate.”
‪Jenno găsește un R ‪și în numele meu, „Hannah.”
‪Nu se scrie cu R.
‪Ea pronunță „Hannah”. Nu imit accente.
‪A zis așa: „Hannah, mama ta a spus ‪că scoate bani din bancă...
‪ca să economisească...
‪pentru dinți.”
‪„Hannah, ea scoate bani din bancă ‪ca să economisească pentru dinți.”
‪Hannah? Mă asculți? Hannah, mama ta...
‪scoate bani din bancă ‪ca să economisească pentru dinți.
‪Știi că sunt trei idei separate? ‪Nelegate între ele.
‪Dar se leagă în mintea mamei tale.
‪Hannah, ea scoate bani din bancă
‪ca să economisească pentru dinți.
‪Hannah, nu are nicio noimă.”
‪La care eu: „Știu!”
‪De ani de zile ‪tot aud de economiile dentare ale mamei.
‪În ziua pensiei,
‪pune deoparte 10 sau 15 dolari ‪într-un sertar special.
‪Și motivează așa: „Dacă îi las în bancă...
‪o să-i cheltuiesc.”
‪Îmi amintesc ‪când și-a pus primii dinți falși.
‪A fost o perioadă tulburată în viața mea.
‪Eram în toiul adolescenței. ‪Când și i-a pus...
‪i-au fost prea mari.
‪Și, nu știu de ce, ‪nu și i-a ajustat vreo doi ani buni.
‪Se tot bălăngăneau.
‪Când avea o discuție mai însuflețită,
‪cei de sus cădeau ‪și fața i se transforma complet.
‪Se enerva...
‪și apoi zâmbea frumos, ‪cu gura până la urechi.
‪Îmi zicea: ‪„Poți să pleci de acasă dacă vrei.
‪Nu te vreau aici.”
‪Era...
‪Era și mai grav când căsca.
‪Când căsca, arcada de sus cădea,
‪iar cea de jos se ridica...
‪și se întâlneau la mijloc.
‪Ați văzut vreodată un om căscând ‪și strângând din dinți în același timp?
‪E tulburător până în măduva oaselor.
‪Corpul lor îți indică relaxarea,
‪dar fața lor te face să crezi ‪că o să te omoare.
‪Dar o place pe Jenno.
‪A zis: „O plac. Nu e o nesimțită.”
‪Nu există laudă mai mare.
‪Pe tata l-am întrebat eu, ‪el nu e avertizor.
‪Nu al propriilor sentimente. ‪L-am întrebat...
‪Meritam mai mult, dar faceți ce vreți.
‪„Avertizor al sentimentelor.” Frumos.
‪Dar o scoatem, fiindcă n-ați râs.
‪E vorba de cum primiți voi spectacolul. ‪Eu nu m-am atașat de poante.
‪Așa, am reușit!
‪Am întrebat: „Tată, cum ți se pare Jenno?”
‪A zis: „Da! Da...
‪Da, eu... În fine.
‪Da, da. În fine...
‪Mama ta ce zice? Eu, probabil...”
‪Tata nu poate să spună povești.
‪E ceva tipic lui. ‪E cel mai groaznic povestitor.
‪În timp ce mama e as.
‪Un hobby preferat de-al meu...
‪e să-l văd pe tata ‪cum povestește ceva de față cu mama.
‪Fiindcă mama își iese din pepeni.
‪O vezi cum vibrează,
‪cum vrea să-i taie macaroana ‪și să o încheie cu o poantă pe seama lui.
‪Dar e greu să faci asta ‪cu poveștile tatei,
‪căci el nu reușește ‪să treacă de introducere.
‪Niciodată.
‪Sună așa: „Nu știu dacă ți-am spus. ‪Alaltăieri, am mers la magazin după lapte.
‪Dar m-am trezit la șapte fără un sfert.
‪De obicei, mă trezesc la șase și un sfert ‪sau la fără un sfert, dar am dormit.
‪Cu câteva nopți înainte, am dormit rău,
‪căci sunase Margaret ‪și am fost puțin agitat.
‪Și nu am recuperat a doua noapte, ‪ci doar după câteva nopți.
‪De-aia am dormit ‪până la șapte și un sfert,
‪deci pe când m-am pornit ‪spre magazin ca să iau lapte,
‪era trafic din cauza programului școlar, ‪dar ce nebunie!
‪Ce nebunie! Eu cred că vor să evite ‪aglomerația de pe principală
‪și de-aia trec pe strada noastră.
‪Toți fac așa. ‪Pe principală e liber. Dar ce mulți sunt!”
‪O văd pe mama. Efectiv fierbe...
‪„Ce-ar fi să taci odată?”
‪La care tata:„Încerc să spun o poveste.”
‪Ea răspunde: „Nu e o poveste, Roger.
‪Ci doar trivialități pe care le enumeri,
‪în timp ce încerci ‪să devii un om plictisitor.”
‪Brutal!
‪Tata nu prea se supără. ‪Reacția lui e: „Bem un ceai?
‪Am fost după lapte.”
‪E un om foarte politicos.
‪Strategia lor de creștere a copiilor
‪e părintele dur contra celui adormit.
‪Așa operau ei.
‪Tata nu a ridicat vocea la noi.
‪Mereu vorbește calm. ‪O singură dată a ridicat vocea.
‪Am rămas mască, nu o să uit niciodată.
‪Fiindcă a fost în opoziție ‪cu imaginea pe care o am eu față de el.
‪Vă spun ce s-a întâmplat.
‪A scăpat o bucată de brânză pe jos...
‪și i-a șutit-o câinele.
‪Așa ceva nu tolerează.
‪Nu era o brânză scumpă.
‪Era ceva cheddar autohton.
‪Dar era brânza lui, ‪pe care o scăpase pe jos,
‪iar câinele i-a șutit-o.
‪Și a strigat: „Marș de aici, potaie!
‪Marș! Hai! Lasă jos!”
‪Câinele a scuipat-o.
‪Eu și fratele meu, care eram de față, ‪am rămas șocați: „Cine ești?”
‪La care tata: „Da. Mama naibii!”
‪A trebuit să o scuip. O scoatem la montaj.
‪Sunt în turneu de un an.
‪În fiecare seară, fac numărul ăsta.
‪Înghit...
‪brânza imaginară.
‪În mintea mea îmi zic: „Nu! E de pe jos.”
‪Dar nu e, căci nu e reală.
‪În mintea mea, asta nu contează.
‪Îmi imaginez pe bune ‪că înghit brânza imaginară.
‪Probabil de-aia ‪nu pot să mă culc cu bărbați.
‪Nu.
‪Nu are nicio noimă.
‪Am avut multe iubite înainte de Jenno.
‪Nu mă laud, dar au fost multe. Aia e!
‪Nu mi-am propus să fiu netballistă.
‪Empatia nu e punctul meu forte,
‪dar cică e foarte importantă ‪într-o relație.
‪N-am avut relații tragice.
‪Multe s-au sfârșit ‪din cauza epuizării reciproce.
‪Odată mi s-au dat papucii ‪fiindcă m-a prins cu minciuna.
‪Personal, a fost motiv de bucurie,
‪căci nu știu deloc să mint.
‪Am înghițit brânză imaginară ‪și n-am putut să nu vă spun. Sunt...
‪Faptul că am spus o minciună
‪și că am ținut-o pentru mine suficient ‪cât să încalc încrederea cuiva,
‪pentru mine, a fost un semn de maturizare.
‪La modul: ‪„Într-o zi, o să fiu un băiat adevărat.”
‪Vă spun tot. Ați devenit distanți.
‪„Am crezut că ești de încredere.”
‪Iubita m-a întrebat dacă vreau înghețată.
‪Știu. Miza era mare.
‪Am spus „da”, fiindcă voiam.
‪Nu aia e minciuna. Nu sunt un monstru.
‪Dar vă spun cum am zis „da”.
‪„Da! ‪I scream, you scream, ‪we all scream for ice cream.”
‪La care ea: „Mamă! Acum ai inventat asta?”
‪„Da, eu am inventat-o.” Știu.
‪De ce nu?
‪Cred cu tărie ‪că urma să remediez situația.
‪Nu e genul de minciună cu picioare lungi.
‪Dar apoi am primit înghețata, ‪m-a distras și am uitat.
‪Șase luni mai târziu, a aflat...
‪că nu am talent atât de mare ‪la scris poezii.
‪S-a supărat foarte tare.
‪Mi-a zis: „M-ai mințit.
‪Cum să mai am încredere în tine? ‪M-ai mințit.”
‪La final, am zis: ‪„Sincer, nu cred că e vina mea...
‪că tu ai niște lacune majore ‪în cultura ta generală.”
‪Știu.
‪Asta intră în categoria lipsei de empatie.
‪Cea mai cruntă despărțire ‪a fost inițiată de mine.
‪S-a sfârșit prost, adică nu a ținut.
‪M-am despărțit de iubita mea ‪fără niciun efect.
‪Totul a rămas la fel ca înainte.
‪A fost opusul ignoratului. Foarte intens.
‪Am rămas mască, ‪mi-a luat o săptămână până să încerc iar.
‪Am spus: „Nu îmi doresc relația asta.”
‪Ea a spus: „Dar eu mi-o doresc.”
‪La care eu: „Nu cred că merge așa.
‪Ambele persoane trebuie să fie de acord, ‪altfel nu se poate.
‪E o chestiune de consimțământ.
‪Și ea a zis: ‪„Da? Și îți iese implementarea?”
‪Știu.
‪Sincer, nu îmi mai amintesc ‪cum s-a sfârșit relația aia.
‪Adică eu cred că ne-am despărțit.
‪Dar nu am amintirii vii ‪din perioada aia a vieții mele.
‪S-a întâmplat acum vreo 20 de ani ‪și nu eram într-o pasă bună.
‪Când ai perioade sau o viață de căcat,
‪când treci prin ce treci, ‪mintea nu stochează amintirea.
‪„Hai să ne amintim de dragul nostalgiei!”
‪Nu. E ca o ciorbă de amintiri.
‪Reprimi totul. ‪În fine. Nu-i așa? E ciorbă de amintiri.
‪Îmi amintesc clar ‪o singură chestie despre relația aia.
‪E ca un trailer de film.
‪Când te uiți la un trailer ‪cu conținut foarte bogat,
‪la final, rămâi cu multe întrebări,
‪dar fără nicio dorință ‪de a vedea porcăria aia.
‪Cam așa e.
‪Era noaptea târziu și mergeam cu mașina. ‪Iubita mea conducea. Nu eu.
‪Așa funcționează mașinile.
‪Și...
‪Nu știu de unde veneam ‪sau spre ce mergeam,
‪dar era un drum lăturalnic, ‪întunecat, luminat doar de faruri.
‪Era nepavat, cu pietriș.
‪Ea e puțin vitezomană, deci călca pedala.
‪Dintr-o dată, frânează cu putere.
‪Mașina derapează. E terifiant.
‪A făcut o învârtire de 360 de grade ‪și s-a oprit într-un nor de praf.
‪Ea ieșise din mașină ‪dinainte să conștientizăm că ne-am oprit.
‪Eu habar nu aveam ce se petrece.
‪Ea fugise în fața mașinii și se aplecase.
‪Nu o mai vedeam. ‪Am întrebat: „Ce se întâmplă?”
‪Când s-a ridicat...
‪ținea de urechi un iepure mort.
‪Da, știu. Voi vă auziți?
‪Ăsta e răspunsul tipic ‪dat de un public predominant lesbian.
‪Nu-i așa? Un iepuraș a fost rănit ‪și repede invocați iadul.
‪Dar musteați a relaxare ‪când v-am povestit detaliat
‪despre relația mea potențial abuzivă.
‪Cu asta am de-a face.
‪Iepure mort?
‪În fine. Ținea un iepure mort și zâmbea.
‪Eu simțea confuzie. ‪Nu știam ce emoții se cer,
‪dar nu cred ‪că fericirea era în vârful listei.
‪La care ea: „Moarte subită.”
‪Știu. În mintea mea: ‪„Ne jucam de-a asasinii și nu știam?”
‪Ea continuă: „Îl duc acasă, la câini.”
‪Iar eu: „Nu, ce puii mei?”
‪Apoi a zis ceva complet abominabil.
‪A zis așa:
‪„Cred că o să-l jupoi acum.”
‪Iar eu: „Nu. De ce?
‪Cum?”
‪Apoi am aflat.
‪S-a aplecat, nu o mai vedeam. ‪Nu mai știam ce naiba se petrece.
‪Apoi s-a ridicat...
‪cu gleznele iepurașului între dinți.
‪Da, tăceți naibii!
‪Nu voi ați sărutat-o mai târziu. Știu.
‪Ea...
‪se chinuia să tragă ca lumea.
‪Îl ține, apoi auzi...
‪Apoi pur și simplu...
‪îl jupoaie.
‪Într-o singură mișcare fluidă. Așa...
‪Cea mai incredibilă ‪și dezaxată pățanie din viața mea.
‪Cel mai de rahat truc de magie din lume.
‪Fiindcă nu e nicio scamatorie.
‪Vezi totul.
‪Dar tot un truc e.
‪Ceva de genul: „Am un iepure.
‪Acum am doi.
‪Unul dintre ei e roșu.”
‪Știu.
‪Nu v-ați uita la filmul ăla, așa-i?
‪A devenit sumbră atmosfera, aia-i clar.
‪Dar mai sumbră decât acum nu o să fie.
‪Gata. Numai lumină acum.
‪Noroc că am cunoscut-o pe Jenno, ‪căci altfel...
‪Pare un număr foarte elaborat ‪de ‪catfishing‪.
‪Am cunoscut-o într-o perioadă stranie.
‪Era producătoarea spectacolului ‪Nanette, ‪când îl susțineam în teatre newyorkeze.
‪Și a fost prima americană ‪pe care am cunoscut-o după aterizare.
‪Și se pare că m-a mulțumit instant.
‪Nu, am și flirtat.
‪Așa: „Bună, doamnă!”
‪E foarte eficientă replica.
‪De fapt, a durat șase luni.
‪Ne-am cunoscut ‪înainte să-mi dea Netflix viața peste cap.
‪Retrospectiv, îmi dau seama ‪că nu am folosit corect acele șase luni.
‪Am dormit de-amiază prea des.
‪Aș dormi întruna. Ce pot să zic?
‪Mi-am dat seama că, în alea șase luni,
‪trebuia să mă pregătesc pentru faimă.
‪Nu te poate prinde pe nepusă masă,
‪fiindcă te strică de cap ‪și o strici și tu.
‪Pe bune, trebuie să te pregătești.
‪Dacă e să extrageți o lecție azi, ‪să fie asta!
‪Pregătiți-vă pentru faimă!
‪Pregătiți-vă!
‪Lăsați dezastrele naturale! ‪Lăsați-le! Faima e prioritară.
‪Nu vă așteptați să o aveți. ‪Ar fi scârbos, dar...
‪În cazul în care deveniți faimoși, ‪să fiți pregătiți!
‪Eu nu am fost ‪și am făcut numai mizerie. Fără dubiu.
‪Dacă m-aș fi pregătit, ‪atunci când am întâlnit-o pe Ruby Rose...
‪și ea mi-a spus că sunt de excepție...
‪Dacă m-aș fi pregătit,
‪sigur nu i-aș fi râs în față.
‪Nu știu de ce am făcut-o. ‪Nu a fost malițios.
‪Cred că am uitat ‪că nu e doar o fotografie. Înțelegeți?
‪„De ce vorbești cu mine? Lucrul dracului!”
‪Dacă m-aș fi pregătit pentru faimă,
‪când m-am intersectat cu Jodie Foster...
‪Da.
‪N-a fost bine. De fapt, ‪a fost a doua intersectare cu ea.
‪Și s-a întâmplat să fie fix de ziua mea.
‪Eu știam asta.
‪Era de așteptat, nu?
‪Ce nu era de așteptat a fost faptul ‪că Jodie Foster știa că e ziua mea.
‪Sună mișto, până analizezi puțin. ‪Apoi ți se pare cam dubios.
‪Mi-a adus un cadou.
‪Știu.
‪Am primit cadou de ziua mea ‪de la însăși Jodie Foster.
‪Știu!
‪Nu uitați contextul! ‪E clar că nu e de bine.
‪Am dat-o în bară, da?
‪Am primit un cadou bestial de ziua mea.
‪E vorba de BANANAGRAMS. ‪E un cadou bestial.
‪Ador jocurile. Ador cuvintele.
‪Ador borsetele de călătorie.
‪Ador potasiul metaforic. ‪E un dar de care te bucuri la nesfârșit.
‪Dacă m-aș fi pregătit pentru faimă, ‪aș fi zis:
‪„Mulțumesc! ‪Ești foarte amabilă și generoasă.
‪Urmează să devii regină?”
‪Sau ceva de genul ăla.
‪Dar nu mă pregătisem. Știți ce am spus?
‪„Am deja BANANAGRAMS.”
‪Știu.
‪Un fel de: ‪„Prea târziu. Baftă pe data viitoare!”
‪Ăsta ar fi subtextul.
‪Dacă m-aș fi pregătit pentru faimă, ‪când l-am întâlnit pe Richard Curtis,
‪aș fi știut cine naiba e.
‪Aș fi știut că e omul care a creat
‪comediile romantice clasice ‪Notting Hill ‪și ‪Pur și simplu dragoste.
‪Dacă m-aș fi pregătit, când a întrebat ‪care e comedia mea romantică preferată,
‪aș fi avut un răspuns mai diplomatic.
‪Poate chiar un film de-al lui.
‪Dar nu mă pregătisem. Știți ce am spus?
‪„Nu îmi plac comediile romantice.”
‪Știu.
‪Richard e versat în faimă. ‪A dat un răspuns foarte elegant.
‪A temperat conversația. ‪Fără nicio fâstâceală.
‪Mi-a arătat ieșirea ‪din situația stânjenitoare creată de mine.
‪O ieșire pe care eu am ocolit-o.
‪A spus: „Nicio problemă. ‪Fiecare cu ce-i place.
‪Dar ce anume ‪nu îți place la comediile romantice?”
‪Iar eu am spus:
‪„Nu-mi place cum se aud săruturile.”
‪Nu știu de ce.
‪Sincer...
‪Nici retrospectiv nu vezi clar.
‪Îmi amintesc acel moment ‪și tot nu știu de ce am spus asta.
‪Când am cunoscut-o pe Jenno, ‪viața mea se mai complica într-o privință,
‪căci tocmai aflasem că am autism.
‪Încă încercam să înțeleg ‪ce înseamnă pentru mine.
‪Ca să fie clar, în mare parte însemna
‪că nu îmi place cum se aud săruturile.
‪Când am cunoscut-o,
‪încercam să aflu ‪pe ce planuri mă afectează autismul.
‪Până la urmă, fiindcă lucram împreună, ‪am învățat împreună,
‪iar experiența asta ‪a fost foarte benefică pentru mine.
‪Se pare că am nevoie ‪de o perspectivă din exterior,
‪fiindcă nu știu ce naiba fac, ‪trei treimi din timp.
‪Eu și Jenno mergeam ‪la aceleași evenimente,
‪apoi mai târziu, acasă, ‪ne descriam experiența.
‪Eu îi spuneam: „Asta s-a întâmplat.”
‪La care Jenno: ‪„Unde naiba ai fost de fapt?”
‪Știu.
‪O să vă dau un exemplu foarte bun. ‪Simțurile mele reacționează diferit.
‪O particularitate de-a mea ‪e că am palmele foarte sensibile.
‪E o mică bătaie de cap. Vă detaliez.
‪Când țin în mână ceva mic ‪care are o formă neregulată,
‪încep să mă enervez foarte tare, ‪ba chiar să mă înfurii.
‪De fapt, de-aia nu pot ‪să mă culc cu bărbați.
‪Nu!
‪Nu are niciun sens, ‪dar tot v-a luat valul.
‪Îmi place să spun ‪„mic și cu formă neregulată”. E haios.
‪Dacă țin ceva mic și cu formă neregulată, ‪trebuie să scap repede de acel obiect.
‪Ați înțeles? Mă simt așa...
‪I-am zis lui Jenno că scap des chestii.
‪La care ea: „Nu ai scăpat-o.
‪Uite cât de departe de tine e!”
‪Asta s-a văzut clar
‪când m-am intersectat prima oară ‪cu Jodie Foster.
‪A fost în public la spectacol, ‪apoi a venit la mine în culise.
‪Ce onoare! Nu? ‪A fost frumos. Am început să povestim.
‪În timpul discuției,
‪mi-a dat numărul ei de telefon ‪pe o bucățică mică de carton.
‪Am luat-o... Nu în sensul ăla, desigur. ‪În interes profesional. Vorbim de afaceri.
‪Nu în sensul.... Ea nu e... ‪E căsătorită. E în regulă.
‪Acum că o zic cu voce tare, nu știu sigur.
‪Acum e prea târziu, nu?
‪Nu, mi-a dat numărul ‪strict în interes profesional. Cred.
‪L-am luat, am povestit,
‪apoi am început să îl fac ferfeniță.
‪Fix în fața ei.
‪„Mersi de număr! Asta e părerea mea.”
‪Nu eram conștientă.
‪Jenno, martor ocular, ‪mi-a dat raportul mai târziu.
‪Eu mă concentrăm pe situație.
‪L-am făcut ferfeniță fix de față cu ea,
‪apoi am vrut să-l arunc.
‪Fix de față cu ea.
‪Am simțit că cineva mă trage de mână ‪și m-am întors.
‪Era Jenno, care a zis: ‪„Îl pun eu la dosar, în rucsac.”
‪Știu...
‪Excepțională!
‪Cu adevărat formidabilă.
‪Și cam așa funcționează relația noastră.
‪E ca și curlingul.
‪Da, adorabilul sport de iarnă.
‪Eu sunt pucul uriaș.
‪În fiecare dimineață, ținem o ședință.
‪„Azi trebuie să mergi aici.
‪O să mergi cu viteza asta, ‪pe acest traseu.
‪Pe drum, o să ai aceste obstacole.”
‪Apoi sunt trimisă în lume și nu pot ‪să fac absolut nimic în privința asta.
‪Și Jenno mă ajută...
‪Chiar muncește din greu.
‪Mă îngrijorează mult
‪faptul că eu sunt prea des în rolul ‪de puc care trebuie ghidat.
‪Vreau să o ajut și eu.
‪Să am grijă de ea, cum are și ea de mine.
‪Dar competența ‪e una dintre trăsăturile ei predominante.
‪E competentă la orice!
‪Și eu nu sunt.
‪Eu mă pricep la asta. Sunt supertare.
‪Dar ce fac aici...
‪nu are loc și în realitate.
‪Nu am ocazia să fac asta ‪în viața de zi cu zi.
‪Asta se întâmplă ‪pentru că Jenno e producătoarea.
‪Pe tine te aplaudă.
‪Uneori, încerc.
‪Încerc să o ghidez și eu pe Jenno. ‪Încerc să fac ceva eroic.
‪Și, fără excepție,
‪o dau o bară.
‪Dar, odată când am încercat ‪să fac ceva eroic și tot am dat-o în bară,
‪adică am dat-o în bară spectaculos, ‪din toate privințele,
‪situația s-a întors pe dos ‪și am avut o victorie.
‪Da. A fost incredibil.
‪Eram afară, la plimbare cu câinii. ‪Am doi câini. Și i-am scos la plimbare.
‪Jenno era în față. ‪Dar cu mult în fața mea.
‪Și eu sunt genul care merge încet.
‪La început, când plimbam câinii împreună, ‪ea mereu rămânea lângă mine,
‪fiindcă se temea ‪că o să prindă câinii iepuri.
‪Așa că i-am explicat: „Uită-te la ei!”
‪Amândoi arată de parcă Swedish Chef ‪și-a tras-o cu o oaie.
‪Așa...
‪Câinii mei nu prind iepuri.
‪Odată au fugărit un iepure,
‪iar iepurele s-a plictisit.
‪Până la urmă, Jenno s-a calmat.
‪A înțeles că nu se vânează iepuri,
‪așa că a început ‪să se plimbe în ritmul ei.
‪Eu am rămas cu mult în spate, da?
‪Fiindcă merg încet ‪și fiindcă rezolvam o problemă în minte.
‪Nu pot să merg ‪și să gândesc în același timp.
‪De-aia „umblu aiurea”.
‪Așadar, ne plimbam. ‪Ar trebui să mai dezvolt contextul.
‪Am fost într-un turneu mondial,
‪apoi ne-am întors în Australia ‪pentru repaus și relaxare.
‪Încerc și eu.
‪Jenno trebuia să stea două săptămâni.
‪Dar era martie 2020.
‪Știți? Pentru Jenno, ‪totul a început frumos,
‪cu o mică vacanță într-un loc inedit, ‪într-o relație amoroasă...
‪dar apoi a devenit ostatică pe sate.
‪Nu?
‪Dar, deși nu era ideal, ‪ne-am descurcat în timpul pandemiei.
‪Suișuri și coborâșuri, ‪netballul e pentru panarame etc.
‪Dar ne-am jucat o grămadă de jocuri. ‪Amândurora ne plac jocurile.
‪Nu jocuri mintale, ci doar jocuri.
‪Am jucat prima oară Guess Who? cu Jenno.
‪A fost o mare noutate. ‪Noi nu am copilărit cu jocul ăla.
‪Prea cu ștaif. ‪Prea multe piese mobile. Înțelegeți?
‪Noi jucam table când eram mici. ‪Ador jocul ăla.
‪Cutia pe care se joacă
‪e cea mai elegantă piesă de mobilier ‪din casa noastră.
‪Mai ales capitonată cu mușama ‪în două tonuri de maro. Dichis!
‪Ador cutia de table. Dacă nu juca nimeni,
‪o plimbam prin casă ‪și spuneam că am afaceri de făcut.
‪Pentru o perioadă scurtă de timp.
‪am dus-o cu mine la școală.
‪„Nu merg la școală, ‪am afaceri de rezolvat.”
‪Și-au bătut joc de mine? Clar.
‪Dar, din fericire pentru mine, ‪habar nu aveam.
‪Spuneau: „Mișto geantă, toanto!”
‪La care eu: „Mulțumesc!”
‪Dar fratele meu ‪a fost nevoit să intervină:
‪„Nu o mai aduce la școală, ‪fiindcă își bat joc și de mine.”
‪La care eu: „Fac afaceri.” El: „Acasă!”
‪Nu mai jucasem Guess Who?,
‪iar Jenno, amabilă, ‪s-a oferit să mă învețe,
‪iar eu, arogantă, am spus că nu e cazul.
‪„Am văzut reclamele, orice țânc știe.”
‪Asta a fost prima mea întrebare,
‪la jocul Guess Who?, ‪la vârsta de 42 de ani.
‪„Bun. E prima ta zi la locul de muncă.”
‪Știu.
‪Devine mai rău.
‪„E prima zi la locul de muncă. ‪Ești copleșită. Ai multe de învățat.
‪Faci greșeli. Colegii sunt amabili,
‪dar nu știi ‪cât va mai ține generozitatea lor,
‪când tu întruna le încurci numele.
‪E dimineață, e timpul pentru ceai.
‪Îți faci un ceai care să te liniștească.
‪Intră cineva și are expresia asta.
‪Vrei să îi dai o palmă?”
‪Știu.
‪Jenno a zis:
‪„Nu.”
‪A zis și: „Uau!”
‪A continuat: „Nu cred ‪că interpretăm la fel expresiile faciale.
‪De ce ți-ar veni să plesnești fața asta?”
‪Am zis: „Excelentă întrebare, mersi!”
‪M-am uitat din nou și am zis:
‪„Ce chestie! Multă lume face fața asta.
‪Chiar și eu.
‪Îi vezi dinții?”
‪La care Jenno: „Mă întrebi...
‪dacă zâmbește?”
‪Știu.
‪Se pare că fețele prietenoase ‪mi se pare amenințătoare.
‪E posibil să aibă legătură ‪cu faptul că am autism.
‪Dar cred că are legătură
‪și cu dinții falși și uriași ai mamei.
‪Genetica sau mediul?
‪Nu vom ști niciodată.
‪Așadar, m-am descurcat în pandemie, ‪mersi de întrebare!
‪Nu prea îmi hrănesc eu sufletul ‪cu interacțiune umană.
‪Dar mi-e rușine să recunosc ‪că nu mi-a trecut prin minte...
‪să iau în considerare ‪faptul că Jenno are altă experiență,
‪fiind americană într-o țară străină, ‪captivă din cauza pandemiei,
‪pe sate, precum insist eu să spun.
‪Nu m-am gândit la asta,
‪până nu am auzit-o ‪vorbind cu unul dintre câinii mei,
‪ceea ce în sine era un semnal de alarmă.
‪Dar nu a fost.
‪A zis așa: „Douglas!
‪N-am avut timp de câini ‪înainte de pandemie.
‪Ești greu de întreținut.
‪Dar acum ești cel mai bun prieten al meu.”
‪Știu.
‪Jasper era de față.
‪Știu.
‪Nu. E permis. ‪E cățel adoptat, știe unde îi e locul.
‪Cea mai tăioasă glumă ‪pentru un public lesbian, nu?
‪Dai cu pumnul în cățelul adoptat.
‪Paie pe foc!
‪Sunt glume. Îl iubesc. ‪E prințișorul meu salvat. Relaxați-vă!
‪În fine...
‪Am auzit-o atunci ‪și am rămas puțin îngândurată.
‪Nu mi-a plăcut, ‪pentru că suntem într-o relație de cuplu.
‪Dar eu îi plătesc salariul.
‪Apoi aflu, prin prisma celor auzite,
‪că îi dețin prietenul cel mai bun.
‪Mi-am zis: „Nu e bine deloc. ‪Balanța puterii nu stă bine.”
‪Așadar, am decis atunci pe loc
‪că e datoria mea să o ajut pe Jenno ‪să se integreze în comunitate.
‪Apoi, în acea după-amiază, ‪când plimbam câinii,
‪Jenno era în față ‪cu prietenul ei cel mai bun, Douglas.
‪Eu am rămas în spate,
‪aproape pe loc, ‪căci problema era complexă.
‪Faptul că eu ajut un om să se integreze ‪e o glumă de zile mari.
‪Nu am rezolvat problema. ‪Nu vreau să vă induc în eroare.
‪Nu atunci.
‪Am rezolvat-o peste șase luni. ‪Da. Din întâmplare.
‪A fost în perioada ‪dintre cele două variante.
‪În acel perineu de timp...
‪în care părea că e gata.
‪Apoi a apărut Omicron. Mai știți?
‪Eram la supermarket ‪și am văzut un afiș cu echipa de fotbal.
‪Mi-am zis: „Ideal!
‪Un mod bun prin care o americană ‪se poate conecta cu provincia australiană.
‪Joacă un sport necunoscut de ea!”
‪Am luat afișul și i-am zis: ‪„Înscrie-te în echipa de fotbal!”
‪La care ea: „Ai smuls afișul.”
‪Iar eu: „Da. Date, informații.”
‪„Și nu crezi că poate le vor și alții?”
‪„Nu știu cum se formează echipele.”
‪Dar s-a înscris în echipa Tigers.
‪Știți ce motto are clubul lor?
‪„Noi îndrăznim să pierdem?”
‪Nu înțeleg în ce timp verbal e.
‪O spun înainte de meci sau după meci?
‪Ca să te motiveze, să-ți provoace rușine? ‪Sau e o formulă genială pentru ambele?
‪Nu știu.
‪E nemaipomenit.
‪A venit acasă de la primul antrenament ‪cu tolba plină de povești.
‪Am întrebat cum a fost. A zis așa:
‪„Nu fotbal îi zice.
‪Ci ‪footy.
‪Și nu ai voie să arunci ‪mingea de ‪footyball.
‪Dar ai voie să îi dai servă unui prieten.”
‪Apoi a zis: „Îmi place ‪tacklingul,
‪dar când auzi fluierul, ‪trebuie să dai drumul.
‪Altfel primești penalizare de 50 m.
‪Nu știu cât înseamnă 50 m, ‪deci e irelevant.
‪Sunt șapte roșcate în echipă. ‪E un număr cam mare.
‪Trei spun că sunt blonde cu reflexii roz, ‪dar eu nu cred asta.
‪E doar o estimare, ‪însă doar 40% știau cine ești.
‪Celelalte 60% preferă ‪să discute despre cartofi.”
‪În timp ce ascultam povestea ei,
‪mi-am dat seama ‪ce anume din poveștile lui Jenno...
‪ador atât de mult.
‪Ea nu îți spune o poveste.
‪Ci îți enumeră informații.
‪Adică m-am căsătorit cu taică-meu.
‪Fără dubiu.
‪Spre deosebire de mama, mă încântă.
‪Îmi place la nebunie. Mă fascinează. Ador...
‪Adună informații nemaipomenite.
‪Multe sunt irelevante. Unele, neașteptate.
‪Altele complet obscure, ‪dar devin relevante apoi.
‪E excelentă. ‪Nu e vorba doar de informații.
‪Ci și de modul în care le aranjează.
‪E ca un Brâncuși al informațiilor. ‪Ai impresia că te duce undeva.
‪Dar când ajunge la final, ‪nu e nimic acolo.
‪Ci doar a enumerat informații.
‪Îmi place, fiindcă eu nu pot ‪să fac asta în situații noi.
‪Într-un mediu nou, eu nu adun informații.
‪Eu absorb totul.
‪Și nu mă descotorosesc de nimic, ‪ci pur și simplu mă îmbib.
‪Mă îmbib și mă simt copleșită.
‪Apoi plec acasă, mă storc și mă întreb:
‪„Ce naiba a fost asta? ‪De ce erau așa de mulți dinți acolo?”
‪Jenno mă ajută cu încrederea în mine.
‪Într-o situație nouă,
‪ea adună informațiile, ‪iar eu le descâlcesc apoi.
‪E minunat, așa că am vrut ‪să meargă iar, ca să mai adune informații.
‪- „Trebuie să mergi la fotbal.” ‪- „Mi-am sucit degetul.”
‪La care eu: „Noi îndrăznim să pierdem?”
‪A mai mers o tură și a zis: ‪„E un sport periculos, Hannah.
‪Căpitanul s-a accidentat la genunchi ‪în timpul meciului.
‪Caz, la fel. Dar nu în timpul meciului.
‪Ci a trecut o vacă peste ea.
‪La început, am crezut că e un eufemism.
‪Apoi mai e și Shaz. ‪Ea nu se poate antrena acum.
‪Trebuie să-i dispară bâlbâiala ‪survenită după o contuzie.
‪„Dar...” Știu!
‪„Dar a venit ‪și a stat după linia de marcaj.
‪Cred că e un soi de lucrător stradal,
‪fiindcă poartă haine reflectorizante ‪și are șapcă cu tractor.
‪Își rula țigări, dar nu cu droguri.
‪Era o țigară normală, rulată.
‪A băut bere din doză, i se zice ‪„tinny”.
‪O cheamă Shannon, dar i se spune Shaz.
‪Lui Laura, «Lauz», lui Terry, «Tez».
‪Când spuneți «scuze», spuneți «soz».
‪Kaz a zis ‪că a chemat o «ambo» pentru Shaz.
‪Și atunci m-am prins.
‪Știu ce faceți cu cuvintele.
‪Știu ce faceți voi, australienii.
‪Chiar dacă e un substantiv bun, ‪la ultima consoană, îl tăiați.
‪Și înlocuiți literele tăiate ‪cu Z sau cu O. Asta faceți.”
‪Știu.
‪Am zis: „Da...
‪Jenno.
‪Și ea a zis:
‪„Am crezut că ai inventat-o pentru mine.”
‪La care eu:
‪„Nu.
‪Fratele meu îi zice soției sale «Jenno».
‪Ei sunt «Beno și Jenno».
‪Am deja BANANAGRAMS.”
‪Pur și simplu...
‪Dar mai învăț câte o lecție.
‪Pe bune, dar e foarte specifică situației.
‪Dacă Jodie Foster mi-ar da iar ‪BANANAGRAMS de ziua mea,
‪aș ști ce să fac.
‪Dar dacă Tom Cruise ‪mi-ar dărui Guess Who?,
‪l-aș plesni pe pericolul ăla dințos.
‪Asta a fost șase luni mai târziu.
‪Șase luni mai devreme, ‪încercam să rezolv problema.
‪Jenno era în față cu Douglas.
‪Eu mă mișcam ca melcul. ‪Jasper răvășea un tufiș.
‪Și cumva reușește să găsească un iepuraș,
‪care iese țopăind pe aleea din fața mea.
‪Se oprește, se uită la mine, ‪iar eu mă uit la el.
‪E un moment pur și simplu magic.
‪Parcă eram doar noi doi pe lume.
‪Mi-am zis: ‪„Doamne! Eu sunt Albă-ca-zăpada.”
‪Apoi am avut revelația.
‪„Aoleu! Nu!
‪Nu ți-e frică, așa-i?”
‪„Nici vorbă!
‪Sunt bolnav.”
‪Știu. Îi putrezeau ochii.
‪În mintea mea: „Nu azi.
‪Nu poate fi azi ziua în care câinii mei ‪prind primul iepure și e bolnav,
‪iar lui Jenno îi e dor de casă, ‪și eu abia am aflat.”
‪Nu mă mândresc cu asta, ‪dar i-am dat un mic șut.
‪Cât să dispară. ‪S-a rostogolit sub un gard viu.
‪La care eu: „Am dat bine!”
‪Ridic privirea, Jenno n-a văzut. ‪Îmi spun: „Perfect!”
‪Dar Jasper știe!
‪Vine în trombă cu un singur scop: ‪„O să prind primul iepure.”
‪Fiindcă e o bestie. Îl ador.
‪El alerga motivat, ‪dar eu: „Nu cât sunt eu aici!”
‪Evident, nu l-am lovit.
‪Nu l-am lovit.
‪Piciorul meu a rămas neclintit.
‪El a luat o decizie.
‪Să fie clar! ‪El a decis să se bage în piciorul meu.
‪Și a făcut-o din plin și foarte repede.
‪După coliziunea cu piciorul, ‪am intervenit!
‪Jos cu el! ‪La timp l-am prins de zgardă, de ceafă.
‪Și suflu ușurată.
‪Apoi ridic privirea.
‪Și văd că Jenno s-a întors ‪și că a văzut incidentul.
‪Nu a văzut iepurele.
‪Dar a văzut ‪că îmi întărât câinele la bătaie.
‪Și că pierd.
‪A venit fuga și a zis: ‪„De ce ți-ai lovit câinele?”
‪Am zis: „Apăruse un iepure.
‪Și nu l-am lovit, el m-a faultat pe mine...”
‪La care ea: „Ce e «faultatul»?”
‪Asta era înainte de ‪footyball.
‪A întrebat ce e faultul.
‪Apoi a zis: „Doamne! Un iepuraș!”
‪Iepurele naibii n-a știut că e în pericol, ‪deci nu știa că e în siguranță acolo,
‪așa că a venit lejer pe aleea naibii.
‪„Un pic de zarvă aici. Ce se petrece?
‪Pot să ajut? Pot fi de ajutor?”
‪Se vedea că Jenno ‪vrea să pună mâna pe iepure
‪și că Jasper vrea să pună gura pe iepure.
‪Înțelegeți?
‪Ce a urmat s-a petrecut foarte repede,
‪dar o să vă descriu totul.
‪O să încep cu intenția mea...
‪fiindcă nu o să fie clară.
‪Am vrut să îmi dau haina jos ‪și să o arunc peste iepure.
‪Să-i fac un cocon din haină.
‪Apoi să-l ridic înfofolit,
‪să-l duc la veterinar, ca să-l omoare el.
‪Suferea, era bolnav, urma să dea colțul.
‪Fac ceva eroic, bine? Nu uitați! ‪E mantra voastră. Fac ceva eroic.
‪Poate eu sunt bărbatul.
‪În fine. Bine. ‪Așadar, eu îl țineam pe Jasper de ceafă.
‪Trebuia să ajung la iepure, ‪dar aveam nevoie de un avans,
‪căci Jasper are patru picioare ‪și știe să le folosească.
‪Eu am două ‪și, precum știm, nu sunt minunate.
‪Așadar, ca să am un avans,
‪l-am aruncat la o parte.
‪Știu.
‪Nu am făcut-o frumos: ‪„Hai, amice, dă-te puțin!”
‪Nu, am făcut-o ‪ca un aruncător de discuri sovietic.
‪Ca ăia din anii '80.
‪De parcă m-am dopat cu steroizi, direct!
‪M-am uitat la Jasper. ‪În timp ce zbura, plănuia:
‪„Aterizez și revin. O să prind iepurele.”
‪Eu mă întorc și încerc să ajung la iepure,
‪dar apoi, din senin,
‪Douglas decide că azi...
‪e ziua ‪în care va deveni un câine adevărat.
‪Și apare și el de nicăieri...
‪și prinde iepurele în strânsoarea morții.
‪Știu. În fața celei mai bune prietene.
‪Știu.
‪Așa că am făcut ‪singurul lucru pe care știu să-l fac.
‪„Marș de aici, potaie! ‪Marș! Hai! Lasă jos!”
‪E un câine ascultător.
‪L-a scuipat.
‪Dar Jenno și câinii se întreabă:
‪„Cine naiba ești?”
‪Și iepurele nu e mort.
‪Știu. Dar acum se teme.
‪Și începe să țipe.
‪Nu știu dacă ați auzit ‪cum țipă iepurii. Oribil.
‪Watership Down ‪nu e pentru copii.
‪E o minciună!
‪Începuse să țipe. ‪Știți că la final eu omor iepurele.
‪Știți că trebuie să-l omor. ‪E un gest de compasiune.
‪Suferă enorm, e pe moarte.
‪Ar fi trebuit să moară...
‪Fac ceva eroic. Bine.
‪Știam cum o să o fac.
‪Era un buștean acolo. Voiam să-l zdrobesc.
‪Să-l aplatizez. Nu uitați, fac ceva eroic!
‪Dar nu de față cu Jenno. ‪Am simțit că a văzut destul.
‪Așa că am trimis-o în misiune.
‪Am zis: „Am nevoie de un băț.”
‪Nu aveam nevoie de un băț. ‪Dar știam că, orice aș cere,
‪Jenno o să facă pe producătoarea, voioasă!
‪Așa că a plecat. Eu m-am bucurat.
‪Am ridicat bușteanul.
‪O altă trăsătură de-a lui Jenno...
‪e eficiența.
‪Nu și de-a mea.
‪S-a întors în cel mai prost moment.
‪Eu eram în postura asta.
‪Și chiar dacă nu mai voiam să o fac, ‪nu mai puteam să dau înapoi.
‪Impulsul și gravitația își făceau treaba ‪în clipa în care am văzut-o.
‪Când am văzut-o, m-am întors...
‪și, pentru prima oară în viața mea,
‪am făcut contact vizual prelungit...
‪cu altă ființă umană.
‪Știu.
‪Pur și simplu...
‪M-am holbat la ea. Și...
‪Deja mă concentram total pe situație.
‪Adică mă asiguram ‪că iepurele e mort, se pare.
‪Fără să întrerup contactul vizual, ‪am făcut asta.
‪Apoi m-am calmat. M-am uitat la Jenno ‪și am putut să-i citesc emoțiile.
‪Era tristă, suferea.
‪Am privit-o și mi-am zis: „Nu!
‪Am trecut prin asta.
‪Am fost într-o relație ‪cu o asasină de iepurași.”
‪Nu îmi doream asta.
‪Nu îmi doream asta pentru Jenno.
‪Am vrut să remediez situația.
‪Am zis: „Era bolnav, ‪i-am curmat suferința. A fost eroic.
‪Avea myxomatoză. ‪Noi îi zicem «myxo», așa ne amuzăm noi.
‪E o boală adusă de-afară. ‪Colonialismul nu a fost o idee bună.
‪Dacă vrei să mergi în State, du-te! ‪Nu vreau să mergi,
‪dar sigur ți-e dor de casă.
‪O să rezistăm. ‪Nu știu cât o să dureze asta.
‪Suntem în stare. ‪Vorbim pe Zoom, o să ne descurcăm.
‪Ce vrei să fac? Ce să fac?
‪Ce ar trebui să fac? Ce e corect să fac?
‪Ce fac?”
‪Ea a zis: „Oprește-te!
‪Nu te panica!
‪Cine vrei să fii?”
‪„Soția ta.”
‪Mulțumesc!
‪Subtitrarea: Cătălina Vod