Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Objectius de l'excursió.
Connectar amb la natura.
Ressorgir de les cendres com un maleït fènix.
Tenir un coi de diploma.
MIKE PENSO EN TU. TRUCA'M.
Avui seria el sisè aniversari de boda. Felicitats!
Et trobo a faltar.
Perfecte, ja ho tenim, gràcies.
- Estàs bé? - Sí.
- I tant. - Entesos.
- Torno de seguida. - D'acord.
N'agafo una. Gràcies.
Enhorabona, Helen.
I ara fes això, mira.
Hola, germaneta. Encara sort que és un home casat.
Per què no el deixes en pau? És la seva boda.
I a mi. També és la meva boda.
Ja saps que no ho puc fer, no em sembla que sigui per a tu,
i al Jake tampoc…
- Què? - Qui?
Qui? El Jake, el meu millor amic des de secundària.
- T'has copejat el cap? - No.
Estava d'esquena, no l'he vist. Hola, Jake, com vas?
Estic bé. Estàs… preciosa.
Moltes gràcies.
Gràcies.
Duncan, aprecio el que fas,
exercir de germà protector,
però no cal, entesos?
El Mike i jo fa temps que estem junts.
I ara estem casats.
Avui ens casem i tot anirà bé,
i jo estaré bé.
Gràcies, però tinc un pèl més d'experiència que tu a la vida.
No som gaire més joves que tu, Helen.
- Tenim experiència… - Cinc anys.
…per reconèixer un error…
- Un altre cop no. - Home a terra!
- Caram! Quin espectacle. - Ei.
- Estàs bé? - Tot bé?
- Amunt. - Gràcies.
Ha estat un error, això volia dir.
Clarament.
Duncan?
Algú ha vist l'amfitrió de la festa?
- Ha anat al riu amb una noia. - Quina noia?
Quin riu?
Hola, Helen!
- Com estàs? - Escolta, has vist el Duncan?
Li he de donar les claus. Em cuida la casa el cap de setmana.
Què dius del Duncan?
L'has vist? Què?
Has vist el Duncan?
- Em cuidarà la casa. Necessita les claus. - Ho sento, no et sento.
A qui se li acut posar la música tan forta?
Ja, d'acord.
Per què no sortim?
D'acord. Fora ens sentirem.
No t'esperava aquí.
He de donar les claus a l'idiota del meu germà.
Fa una mitja hora ha anat al riu amb la seva nòvia.
Quina nòvia?
Es diu Molly. És bona noia, t'agradarà.
- El Mike. - Encara parleu?
Em truca molt.
S'oblida que ens vam divorciar.
Ja.
Per què no prens una copa?
No, demà me'n vaig d'aquí.
Au va, encara és d'hora.
He de fer la maleta.
Entesos.
Saps, recordo que abans eres molt divertida.
Com? Què vols dir? Encara ho soc.
No em malinterpretis.
Soc tan divertida que ni ho entendries.
En fi, li donaràs les claus al Duncan?
M'ha de cuidar la casa fins que torni.
Ves a saber si se'n recorda.
Te la cuidarà.
Igual que va cuidar el Cogombret?
Allò no va ser culpa seva.
Va atropellar el Cogombret. Va ser culpa del gos?
Després de l'accident va viure deu anys més.
Això no importa.
- M'alegra veure't. - A mi també.
Però digues al teu millor amic que és un desastre.
No ho faré.
- Ei! - Hola. El Jake t'ha donat les claus?
Sí. Lamento el que va passar anit. Cafè?
I tant.
- Sol amb sucre. - Gràcies.
Ja no prenc sucre, però gràcies.
Vaja, de debò? Ja no prens sucre?
Intento prendre'n menys.
Estàs llesta per endinsar-te en la natura i pintar amb els colors del vent?
Si veus un os, els encanta que els amoixin la panxolina.
Ho he vist a molts documentals.
Genial, no ho oblidaré.
Sisplau, no em cremis la casa.
Ni toquis les suculentes. No necessiten aigua.
Semblen cruixents, sempre estan seques.
T'he fet una llista de coses que has de fer.
Fes cas de la llista. No hi falta res.
A veure, això és… obra d'un assassí en sèrie.
Tens una màquina per plastificar?
No facis cap bestiesa.
Creus que algun dia seràs menys dura amb mi?
Si fas les coses bé, ho deixaré de ser, entesos?
Vaja… era això.
- És hora de madurar, en tens 35. - Esclar.
Saps, faig les coses bé. Soc un home dret i fet.
- Sí. - Sí?
- Tècnicament. - Sí.
Viuràs l'experiència de la teva vida.
Et penjaran medalletes, faràs amics.
- És una excursió per a adults. - Sí.
No són unes colònies.
Sí, una medalla de tir amb arc.
- Res d'això. - Ja.
Diverteix-te.
- Gràcies, Duncan. - Tot anirà bé.
Gràcies.
- Soc un home responsable, crec… - Sí.
- Adeu. - A reveure.
Saluda la iaia Gigi!
Gigi, ets a casa?
Soc al club de lectura, torno aviat.
Doncs soparé sola.
Preciosa somiadora, desperta en mi.
La llum dels estels i la rosada t'esperen aquí.
Els sons diürns del món carregós.
Preciosa somiadora, desperta en mi.
Molt bé! Bravo!
Reina, em fa feliç tenir-te aquí.
I a mi ser aquí.
Estàs preciosa, Gigi.
És impossible no esforçar-s'hi, oi?
- Busquem brossa espacial. - Va.
Mai n'he trobat.
Has de mirar més de prop per tenir una visió global.
No. Per això es diu "visió global".
No pots mirar-ho de prop.
Com estàs?
Igual.
No, ets aquí, així que estàs millor.
Tens raó.
Tot està enllestit?
Sí. La paperassa està signada, segellada i entregada.
I fa més d'un any que no el veig, però…
ara que és oficial, em torno a sentir trista.
Tu m'entens?
De fet, no.
L'idiota del teu avi va morir abans que m'hi pogués divorciar.
¿Encara penses
fer aquella bogeria d'excursió?
No tens por?
No, per què n'hauria de tenir?
Mai de la vida he anat de càmping.
L'últim cop que vam fer una foguera gairebé vaig cremar la casa.
- De què he de tenir por? - Me n'havia oblidat.
NATE, HELEN I EL PETIT DUNCAN
T'enyoro, Nate.
- Hola, Mike. - Helen, hola.
Em sap greu molestar-te. Escolta, et puc venir a veure?
Mike, no soc a casa.
Porto el cinturó, soc al cotxe. Me'n vaig d'excursió.
D'excursió? Amb motxilla i tot?
- Sí. - Que divertit.
Escolta, ara que per fi estem divorciats,
m'he adonat que tot aquest temps no he estat casat.
- No vivia el matrimoni. - Ja.
Sí… ja ho sé.
I ara sento que sé com ser un home casat.
Escolta, me n'he d'anar.
He de penjar. Et truco quan torni del viatge, entesos?
- Parlem quan tornis. - Adeu, Mike.
Entesos, ves amb…
No hi ha assecador a l'habitació.
Ah, n'hi ha un a l'habitació 16. La vols?
No vull canviar d'habitació.
Està collat a la paret, no es pot treure.
Hola. Vas al curs de supervivència?
Encara sort, una altra mòmia!
Creia que seria l'únic vell!
Anem amb una colla de mocosos, joves de cos i ment.
La bona i la mala notícia és que ens tenim l'un a l'altre.
Em dic Hugh.
Jo Helen.
El meu pare em va posar Hugh pel Hugh Hefner.
Es pensava que seria un faldiller.
Ja veus.
És mort.
Hugh Hefner, no el meu pare. Viu a Calabasas.
I tant. En fi, me'n vaig al llit, en aquest motel.
Quina experiència tan horrible, oi?
Molt bé, Lulu, gràcies per res.
Que no t'assassinin aquesta nit, Helen. Demà comencem.
Em preocupa aquesta fumarada.
Tranquil·la, és el meu rotllo.
M'agrada l'ambient terrorífic,
les carabasses i tota la pesca.
Em mola.
De debò?
Saps, vaig tenir mononucleosi a la teva habitació.
Doncs moltes gràcies.
He muntat una sessió de karaoke a les set a la sala de conferències.
Genial. Gràcies.
Bon dia.
- Han signat les renúncies? - Sí.
Bon dia, nois.
Seieu que comencem.
Hola.
Molt bé, prepareu-vos per a l'aventura
de la vostra punyetera vida.
Em dic Beckett, seré el vostre guia i monitor.
Aquí darrere tenim el mapa de la ruta que farem.
Recorrerem alguns dels 82 quilòmetres del sender dels Apalatxes a Connecticut
i uns 48 quilòmetres per l'estat de Nova York.
És intimidador, però preciós.
Ens haurem de comportar amb responsabilitat.
Aquí veieu els principis, no deixarem rastre
i ens prepararem bé.
És el que fem ara.
Els heu de memoritzar.
Començarem a una hora d'aquí i acabarem al Prat pintat.
Abans de res, cadascú de vosaltres es presentarà
per coneixe'ns una mica millor,
i després ens equiparem.
No oblideu que sou un equip.
Digueu el vostre nom i per què sou aquí.
Hola, em dic Windy, no Wendy. Windy amb una "I".
Tinc 28 anys. M'acabo de treure un màster i soc aquí perquè adoro la natura.
I perquè el meu germà va fer el curs l'any passat i li va encantar.
Es va trencar la cama, però diria que va ser culpa seva.
El recordo.
- Va ser culpa seva. - Sí.
El següent.
Hola, soc el Hugh.
Tinc… anys.
Soc prou gran per no parlar d'edat.
Ella sap de què parlo.
Soc aspirant a ser actor.
Així que adoro els reptes, però odio la frustració.
Soc aquí per superar-ho.
Em vull delectar en el dolor i la frustració.
Bé. Ho faràs.
El següent?
Sí.
Què passa, soc el Mason, 28.
Em dedico al comerç de primeres matèries i visc de nassos.
Soc un senderista nat.
He vingut aquí per mantenir la forma, res més.
Tinc les respostes a totes les vostres preguntes.
Genial, si teniu cap dubte, pregunteu-me'l a mi.
- Gràcies. - O a mi.
Seu. No, a tu no. Seu. Gràcies.
A veure. Tu.
D'acord.
Tinc una pregunta, quants anys tens?
Això no té cap importància. Presenta't.
Em dic Helen i soc professora d'anglès.
Visc a Pittsburgh,
i… soc aquí perquè m'he divorciat.
Ho vam deixar fa més d'un any.
Hi va haver infidelitats
i feia molt de temps
que estàvem separats abans de divorciar-nos.
Però és… com la urticària.
Se t'enganxa, i d'alguna manera persisteix…
Crec que vull girar full.
No ens n'adonem, però la vida et passa factura.
Vaig tenir un avortament espontani molt abans de separar-nos.
La família que sempre havia volgut se'n va anar en orris.
De manera que soc aquí
per deixar d'incomplir les promeses que em faig,
les vull dur a terme, per això aquest…
Aquest és el primer pas de molts.
Sento que si ho dic en veu alta, seré capaç de fer-ho.
Molt bé, genial.
Ja pots seure.
El següent? Tu?
Hola, em dic Jake.
Treballava en la sanitat,
era metge, però ja no ho soc.
I diria que soc aquí
per la mateixa raó que ella.
Com et deies?
Es diu Helen.
Helen.
Exacte.
M'he reconegut en el que ha dit la Helen.
De vegades la vida et passa factura,
i has de descobrir com respondre.
Així que suposo que soc aquí per respondre.
Molt bé. Genial.
El següent?
Hola, soc la Sue,
tota una millennial,
i faré un vot de silenci durant l'excursió.
L'objectiu és ser més espiritual.
Creieu-me, no serà fàcil,
perquè és el primer cop que faig una cosa així
i perquè era al club de debat de l'insti i de la uni.
M'encanta replicar,
però començaré el vot de silenci ara mateix.
- Ara mateix? - Sí.
Sí.
Bé, ara.
- D'acord. - Hola.
Em dic Kaylee. Soc aquí per superar la por a la fusta.
Quan tenia vuit anys, el meu pare va construir una cabana de fusta.
No la va fer impermeable.
Era molt incòmoda, per dir-ho suaument.
Quan plovia, em sentia encaixonada
en un taüt fosc de fusta.
No són bons records.
Així que…
Molt bé.
Ara toca equipar-nos.
MOTXILLES
SACS DE DORMIR
TENDES
MENJAR CADIRES
COSES
Portes sabates noves? No vas rebre les que et vam enviar?
Sí, però me les he deixades.
Per sort, aquestes em van bé. És cosa bona.
Tu ets el problema.
Molt bé, nois, ens llevarem amb el sol
i caminarem entre deu i vint quilòmetres cada dia.
Alguns dies no farem res de res,
però en seran pocs, així que gaudiu-los.
Compte amb les paparres, d'acord?
Apugeu-vos els mitjons i busqueu paparres religiosament.
Fa setmanes que us vam enviar les botes,
ja les hauríeu de tenir domades.
Els mitjons són molt importants.
Si es mullen, tindreu peu de trinxera.
Us els heu de treure i assecar.
Pengeu-los a les motxilles.
Dormireu en parelles a les tendes.
Acabareu esgotats.
No us suportareu
i no us aguantareu els pets.
Per culpa del menjar deshidratat.
No serà una excursió per a principiants.
Però al catàleg posa que és una excursió per a principiants, no?
Sí. És cert.
Ja m'enteneu.
A mig camí ens abastarem.
Portarem el necessari. Res de xampú.
Ni desodorants. Si en porteu, us el faré menjar, entesos?
I, sisplau, porteu roba interior.
Jo?
Et sorprendries.
N'he portat.
Doncs ja està.
Podeu portar un quadern com a diari i un llibre per entretenir-vos.
Us podeu endur el mòbil, però no funcionarà.
- Sí? - I si tenim una emergència?
Tinc un mòbil satèl·lit.
On fem caca?
Un helicòpter et portarà a la base.
- De debò? - No.
Com un ocell o qualsevol animal del bosc,
la Terra serà el teu bany privat.
Per acabar, al final de la nostra excursió votarem
per veure qui guanya el preat diploma de millor excursionista.
Teniu una hora per equipar-vos, prepareu les motxilles sense tardar
i després podreu anar a sopar a La Rosa.
És l'únic restaurant aquí.
Ens veiem al bus a les sis del matí.
Si feu tard, no anireu a l'excursió.
Que comenci el joc.
- D'acord. - Has parlat amb el conductor?
Kaylee?
Vinga, nois, veniu aquí.
- No us deixeu res? - No són gaire cares.
Escolta, es pot saber què fas en el meu viatge?
El teu viatge?
Sí, el Duncan t'ha demanat que em vigilis?
No.
Doncs has de marxar.
No penso anar enlloc.
Mira, això ho faré jo sola.
Sola?
Amb el Beckett i sis persones més?
Fa molt que em vaig apuntar a l'excursió. No et desfaràs de mi.
Mare meva, ets insuportable!
A partir d'ara, tu i jo no ens coneixem.
Així que no em parlis, no em miris.
Entesos. No et parlaré i, creu-me, no et miraré.
Ni un cop.
Ni quan em supliquis que t'ajudi.
Entesos, perquè això no passarà.
Genial.
Perfecte.
I ara deixa'm en pau.
Ho teniu tot?
Sí.
Escolta, Beckett, encara sento
que em falta informació important.
En aquest curs aprens sobre la marxa.
Té, t'ajudarà.
Ja, però no em sento prou preparada per a l'excursió.
Llegeix-ho i ho entendràs tot.
I si no ho entenc?
Doncs moriràs.
Hola.
No entenc per què no hi ha cafè. Soc capaç de matar algú.
Serà més dur del que em pensava.
No pares de dir coses així.
Quines coses?
Que això serà horrible i molt més dur del que ens pensem.
- Ja, ho sento. - Per què?
Jo faig aquestes coses, però intento evitar-ho.
La meva mare diu que aquestes coses tenen efecte.
Si dius coses bones, passaran coses bones, i viceversa.
- Sí. - Ho he intentat actuant.
M'he dit: "Soc un bon actor.
Em donaran feina. Soc la Meryl Streep."
Però no funciona. No soc la Meryl Streep.
Venc assegurances. Així que…
És bona feina.
- Quina nit… - La senyoreta Chaplin.
Sue, i el so del silenci què?
Demà començo. Li deia a la Kaylee…
No, encara no m'he pres el cafè, continua amb la Kaylee.
Entesos? T'estimo, eh?
Kaylee, ens vam quedar sense gasolina al voral.
Bon dia, supermodels.
Com vas?
Helen, et trobes bé?
No em trobo bé.
Anit no m'hauria d'haver pres el segon margarita.
Vas beure un margarita?
Sí, acabo de dir que me'n vaig prendre dos.
Has portat un llibre per distreure't?
No n'he portat cap.
Ja se salta les regles. Ha oblidat el llibre.
- Sí. - Delator.
No he oblidat el llibre,
no n'he portat perquè em vull centrar en la natura.
Entesos.
Jo n'he portat un. He portat:
Com els estatunidencs d'origen filipí trenquen les regles racials.
Vaja, i com ho fan?
Doncs ho fan…
- T'ho diré en acabar el llibre. - D'acord.
Jo he portat un manual de psicologia.
Mireu, el Jake també n'ha portat un, però sobre balenes.
- I foques. - I foques. És tan bufó.
Després de l'excursió, anirà a Baja a estudiar-les. És un boig.
I tant. De fet, sembla cosa de dements.
Ho és. Serà increïble.
Si vols, et deixo el manual, Hannah.
Em dic Helen.
A veure, pregunta sorpresa, què feu si sentiu una pelada?
Solucionar-ho.
Exacte, Ellen, una pelada és el principi d'una butllofa.
És com una butllofa en embrió.
Si en sentiu una, cureu-la o us farà anar de genollons.
És el nostre gran enemic.
Avui és el dia. Farem quinze quilòmetres. Aviat patireu.
Així que dormiu, mediteu o el que us roti.
Som-hi!
Sí!
No oblideu les ampolles, les tasses o els llibres.
Nois, ja hi som!
Això pesa com un mort.
- Sí. - S'ha enganxat. Gràcies.
Hugh, poses una marxa més o aniràs a pas de tortuga?
Passeu-ho bé, nois.
Nois, és hora d'utilitzar els serveis.
On són?
Aquí al davant.
T'hi acompanyo.
Ostres.
Oh, no.
Vinga, som-hi!
Prepareu-vos per a la millor experiència de la vostra punyetera vida.
- Què és això? - Mare meva, la cama.
- Estic bé. - És sang?
No ho estàs. Com t'ho has fet?
No fotis. Ni tan sols hem començat.
He ensopegat posant-me la motxilla.
Qui té la farmaciola? Jake.
Podem marxar? Estic bé. D'aquí res s'assecarà.
Com? T'has fotut una artèria.
Tenim una ferida, nois. Reuniu-vos aquí.
- Es dessagna. - No exageris.
Això és absurd.
Ets el nostre metge d'emergència, així que és tota teva.
Ara veurem un truc de màgia del doctor.
Val més que seguis.
Au va!
Com has trobat la roca més esmolada del bosc?
Tinc aquest talent.
Ben fet, Ellen.
Un dia em vaig tallar així, vaig caure pujant les escales,
no baixant-les, pujant-les.
Em vaig copejar el cap i vaig perdre molta sang.
- Com va el vot de silenci? - Faig una pausa.
Ens podeu deixar espai? Aneu allà, sisplau.
Per fi et vas divorciar de l'inútil, eh?
I tant.
- Gràcies per l'interès. - Ja.
Mai entendré què li veies.
Molt bé, ja estem.
- Gràcies. - És estrany començar aquí.
- És preciós. - Espera, t'ajudaré.
Què fas? Ja ho faig jo.
Jake, tot bé?
- Sí, està bé. - Prepareu-vos.
- Estàs llesta? - Sí.
Som-hi!
D'acord.
Va, marxem?
Seguiu-me i no us separeu.
Aquí hi ha més fusta del que em pensava.
És un bosc.
Per aquí, nois. Som un equip.
Quan ha dit res de xampú, es referia a xampú en sec?
A tots. És mortal per a les algues i els bacteris locals.
Això ens importa?
Compte, això és rocallós.
És tot costa amunt?
Això només és el primer nivell de diversió.
- Això és rocallós? - I el segon nivell?
Un moment, Mason.
Au va, col·lega.
Ja sé que és pesat anar lent, però el treball en equip és important.
No ho oblidis.
Pararem a dinar en una clariana a pocs quilòmetres d'aquí.
Jo vaig tirant.
Ho feu molt bé.
- D'aquí poc dinarem. - Fa un dia preciós.
Ja ho pots ben dir.
Tenim molta sort.
Beveu aigua. Ens queden tres hores abans de parar.
La majoria no ho heu vist perquè l'Ellen va al darrere.
- Qui? - Jo.
Hi ha un home blau.
- Hola! - Com va?
Ha trepitjat dos troncs que eren al mig del camí.
Per què no s'ha de fer?
- Podrien estar podrits. - Sí.
Ho anava a dir.
Un tronc podrit no suporta el teu pes. Resultat, una cama trencada.
No ho tornis a fer, Ellen.
Hi pots seure, el cul és ample i el pes està distribuït.
- No et pots trencar el cul. - Ella sí.
Escolta, Beckett.
Em dic Helen, amb "H".
Molt bé, agafeu les motxilles. Marxem.
Aneu a un ritme constant.
Això ha estat tèrbol.
Cau la nit, hauríem de preparar el campament.
Bona idea. Què soparem?
No us atureu.
A veure, sembla un bon indret per passar la primera nit.
Al campament no hi ha jerarquies, tots donem un cop de mà.
Jake, t'ocupes del foc.
Windy, separa el menjar.
El Mason, la Sue, el Hugh, la Helen i jo plantarem les tendes.
I, Kaylee, tu…
queda't aquí.
D'acord, però què coi soparem?
Si haguessis venut a l'abril,
hauries vist que el coure va perdre valor.
Evidentment, tard o d'hora tornarà a pujar.
Vens metalls? Metalls preciosos? O ets generalista?
Bé, de moment només faig comptes.
Un moment, quant fa que t'hi dediques?
Al comerç? Uns quatre anys, amb un benefici anual del 25 %.
M'agrada obligar-me a fer aquestes aventures,
per fugir del despatx.
A mi també.
La gent creu que em coneix per tot això.
Però soc més que la suma de les meves parts.
Crec… crec que tots som més del que semblem.
Algú sap què és una penjada d'os?
Una nit de divendres a casa.
És penjar el menjar entre dos arbres perquè els ossos no se'l mengin.
Exacte. Per què?
Perquè no es cruspeixin aquest menjar fastigós.
- Sí. - O per mantenir allunyats els ossos.
Molt bé. Que algú agafi les bosses de menjar i acompanyeu-me.
Acabem de seure.
Ai mare.
A veure, qui vol ser el primer voluntari?
Jake?
D'acord.
T'anirà bé practicar.
La bossa hauria d'estar a quatre metres del terra,
entre dos arbres a quatre metres l'un de l'altre, per què?
Perquè l'os podria enfilar-se a l'arbre i agafar-la.
- Ha d'estar fora d'abast. - Exacte.
Necessitem dues cordes de quinze metres.
Aquestes són apropiades perquè pesen poc.
Helen, llança l'ampolla d'aigua al Jake.
Ara subjecta-la amb un mosquetó.
Després lligarem les cordes a dos arbres
quan la bossa pengi.
Mare meva, l'os es pot quedar el menjar, això és com resoldre la fusió nuclear.
M'encanta la cuina fusió.
Ara llançarem les cordes a les branques oposades.
- El Jake i jo ens n'ocuparem. - Què ha dit?
No m'ajuda gaire, però gràcies.
- Vinga, Beckett. - A veure com ho fas.
Deixa'ns bocabadats!
Gairebé.
- No passa res. - Ho tornarem a intentar.
Confiem en tu!
- Vaja! - Impressionant.
Ben fet.
Vinga, dona-li impuls.
Compte amb el nas.
No alcis tant el braç.
Ho havies fet mai?
Esclar.
Tu pots.
- Vinga. - Endavant.
- Per fi. - Molt bé.
- Ho ha aconseguit. - Sí!
Ja està fet.
Un cop la corda ha passat la branca, hi has de lligar la bossa de menjar.
- Sí? - Veurem algun os per aquí?
Som en plena natura, així que tot és possible.
I gossos salvatges gegants?
És molt poc probable.
I si l'os té la ràbia?
- Doncs fi de partida. - Què vols dir?
I si l'os endrapa la corda?
Això també és molt poc probable,
però si us trobeu un os rabiós tan tenaç,
esteu morts i ell ja no té gana.
Per això ho anomenen el cicle de la vida.
- Mufasa. - Jake? Ves allà, sisplau.
Ara hissarem la bossa.
Ara veurem com funciona.
Mà sobre mà.
La bossa ha de ser lleugera per hissar-la fàcilment.
I després lliguem la corda per assegurar-la.
Ho veieu? És fàcil.
Escolteu, la nit cau.
- Tornem al campament. - D'acord.
OS RABIÓS? DOS ARBRES, QUATRE METRES?
Bé…
Tinc els dits congelats.
- El fred ha vingut de sobte, oi? - I tant.
- No hi estic acostumada. - Jo tampoc, soc de Califòrnia.
Estàs bé?
Sí, sempre. I tu?
Trobo a faltar la meva mare.
Com tothom, oi?
Sí.
Com l'enyores?
Som millors amigues. Parlem gairebé cada dia.
T'entens bé amb la teva?
Bé, la meva àvia, la Gigi, ens va criar al meu germà i a mi.
Ah, d'acord.
I la teva mare?
És una llarga història i estic cansada.
Val més que en parlem un altre dia.
D'acord, ho entenc, sí.
Et tempta algú d'aquí?
Si em tempta algú?
Bé, les opcions són limitades, no creus?
Tens raó. Però m'ha sorprès una cosa,
perquè no sé què em passa,
però m'encanta el Jake.
És tan simpàtic, tan bo,
i gens pusil·lànime, saps.
I és metge.
Això ha dit. Crec que ho era,
però ho va deixar.
Així que més que metge, és derrotista.
M'ha fet la impressió que només ho ha deixat un temps.
Potser tens raó, però és un aventurer. Anirà a estudiar balenes.
Ja, no et sembla una bogeria?
És un home dret i fet que vol estudiar balenes.
Sembla un nen de vuit anys.
A mi em sembla l'hòstia.
Ja, doncs no.
Un tio de l'hòstia no va a estudiar la vida marina.
No ho sé, és un paio estrany.
- En fi, bona nit. - Bona nit.
Sí, salsitxes?
- Bon dia, nois. - Hola.
- Merda. - Has parlat.
Escolta, Jake.
Sí, aquí tens.
Tens mal de cap?
Sí, ara que ho dius.
- Beu més aigua. - Entesos.
Si empitjora, et pots prendre paracetamol.
Potser és cosa del gorro, et va cenyit.
- No ho crec. - Vols cafè, Ellen?
I tant. Em dic Helen, amb "H".
De debò, Helen?
Amb "H", Helen.
Gràcies.
Necessito que m'ajudis amb l'embenat.
D'acord. Per què no seus en aquella roca?
- Agafaré la farmaciola. - Entesos.
Per què el cafè està tan bo?
No ho sé. Perquè soc l'hòstia fent cafè?
Ja m'han dit que ets l'hòstia.
Si ets l'hòstia, per què tens tantes ulleres penjades al coll?
Segur que en tens prou?
Et molesta tant que sigui aquí que et burles de les meves ulleres?
Que madura. També et mofaràs de les del Hugh?
No.
Aquestes són per a la hipermetropia.
Aquestes són de sol.
Ja, el sol brilla molt, té sentit.
Sí, i tinc un problema de visió nocturna.
Què importa?
Escolta, no em fa mal el genoll.
Tinc alguna butllofa, però si em dones el material, les curo jo.
Tens butllofes?
Que no has pres notes?
Sí, he anotat: "Soluciona-ho" unes cinc vegades.
Però no ho he solucionat al moment.
Tu dona'm el material i ja ho faig jo.
Ensenya-me-les.
Collons, és terrorífic. Per què no has dit res?
Perquè ja ens he fet perdre prou temps amb la ferida del genoll.
Tampoc… Tant se val, soc forta, no em fa mal.
- De debò? - Sí.
Helen, estàs deprimida?
Què coi dius?
Per què ets aquí?
Per la mateixa raó que tu.
És impossible.
D'acord, doncs soc aquí perquè necessitava un nou repte
i… superar els meus límits,
i d'alguna manera… girar full.
Un moment, dona'm l'altre peu.
Escolta, la gent es fa ferides greus en aquesta mena d'excursions.
Ja ho sé, però la direcció és nova.
Com? El Beckett?
Confies en el Beckett?
No et sembla estrany firmar onze renúncies?
No, penso treure'm un diploma.
Tindràs sort si sobrevius.
Ah, no, t'equivoques.
Creus que parles amb la Helen professora perdedora
que anava al llit a les 21:30, però no.
Tens davant la nova Helen, que escup a la cara del perill
i pixa al bosc.
La nova Helen és fastigosa.
Sí. Doncs ho és.
Quin problema tens de visió nocturna?
És…
Res. No ho diguis a ningú, entesos?
Per què no?
- He suspès l'examen físic. - Ets boig?
No caminem de nit. Així que no importa.
Acabes de dir que això és molt perillós,
i això per a algú amb visió perfecta.
Bé, com tu, necessitava nous reptes.
Tot bé per aquí?
- Sí. - Molt bé.
- Ai mare, no m'ho puc creure. - No passa res.
Nois, escolteu.
La Helen amb "H" ja té quatre butllofes.
Mare meva, ja hi tornem a ser.
En part és culpa del Mason, per què?
Perquè la gent com el Mason, que són superexcursionistes,
pressiona excursionistes de pacotilla com la Helen.
Els excursionistes com el Mason lesiona gent com la Helen.
Estàs de conya?
M'he lesionat jo sola.
No sigueu com el Mason.
Cal tenir bona actitud, jugar en equip i no ser com la Helen.
Si teniu una butllofa, com ja us he explicat en el bus,
i abans del bus, i després del bus…
- Solucioneu-ho. - De seguida.
A veure, Helen amb "H", portes el cinturó?
Mare meva.
El 80 % del pes de la motxilla hauria d'estar als malucs,
no a les espatlles, d'acord?
Cordeu-vos el cinturó o us esgotareu de seguida.
Em va millor quan em diuen les coses que faig bé.
Bé, doncs fes alguna cosa bé.
Això em sona.
Vinga, nois, en marxa.
Avui només farem setze quilòmetres.
Ara us posarem els vostres noms muntanyencs.
Llavors vaig dir…
Com va?
Per fi et deixes veure.
Xoca-la!
CONTENIDOR DE MENJAR
- En vols un? - Sí.
APOCALIPSI
A fer camí, xavals.
Hola.
Com va?
- Llestos? - Sí.
Són originaris dels boscos latifolis de l'est del Canadà.
Era tan evitable i t'hi has llançat de cap.
- Sí, bé… - És tan tu.
Suposo que sí.
Et vull fer una pregunta, Beckett.
El meu germà diu que es va trencar la cama xutant una pedra.
- És cert? - I tant.
El teu germà va ser el meu gran malson.
TORTUGUETA
Estudies la felicitat?
Sí.
La psicologia abans se centrava en neurosis, patologies i trastorns.
Es pretenia analitzar les parts fotudes de la vida per curar-les.
Sí.
Però jo estudio el que la gent fa bé.
Em fixo en com fa les coses la gent feliç.
Això té molt sentit.
Vinga, dos minuts per beure aigua.
Si cal, mengeu alguna cosa.
Ja veig que no seurem.
Abans de dormir, apunto tres coses bones.
- És un dels meus exercicis. - I només amb això ets feliç?
Més o menys. Digues tres coses bones que t'hagin passat avui.
Windy, no crec que en pugui dir tres.
El temps ha refrescat i el gas natural és més barat,
torno a beure vi blanc i no trobo a faltar el desodorant.
- Molt bones. - Massa informació.
Vinga, Helen, et toca.
D'acord, bé, m'alegra tenir aquesta conversa.
- Una. - Sí.
Aquest matí, les farinetes eren una mica menys gomoses.
- Hi estic d'acord. - Ves més enllà.
En tinc una de bona.
M'encanta llevar-me amb la cara freda per l'aire de la muntanya
mentre el sac de dormir et manté el cos
ben calentet.
M'encanta.
- Molt bona. - És meravellós.
I tu, Windy?
D'acord, avui…
A veure. M'ha agradat molt el cafè d'aquest matí.
- Sí. - Deliciós.
L'olor molsós del bosc.
- Com crema el cos quan puges un pendent. - Ni de conya.
- Ja ho pots ben dir. - I la frescor revifadora de l'aire.
Hi tens molta traça.
He practicat molt. A més, és el meu crit de guerra.
"Aprecia-ho tot!"
El meu crit de guerra és: "Plora en la intimitat, Kaylee!"
Kaylee.
El meu probablement és: "Deixa'm en pau!"
Però m'agrada "aprecia-ho tot".
- El podem compartir. - Sí.
Vinga, nois, ens queda camí.
D'acord.
Per què ho fas, Sue?
Per què fas un vot de silenci? T'encanta parlar, oi?
Les dones han de parlar.
El Mason hauria de fer el vot de silenci.
Tu hauries de parlar. No, ho podem aconseguir. Ànims.
Una setmana més. Ho farem.
Som-hi.
No.
- Me n'he atipat. - Com pots seguir menjant això?
Mataria per un bon McDonalds.
- Gràcies. - Sí.
Per què ets aquí?
I no em diguis que vols girar full.
- No ets una begònia. - Què?
Són flors anuals, cada any giren full.
Ai mare.
Tranquil·la, no et faré més bromes amb flors.
Per què soc aquí?
Suposo que em vaig cansar d'estar farta de mi.
Saps?
I tu?
Bé, el mateix, més o menys.
Em volia posar un repte per sentir-me important.
Volia poder explicar una història interessant,
no la que visc cada dia.
Podria haver estat moltes coses a la vida.
I en algun moment em vaig…
perdre i ara no sé trobar el camí de tornada.
I probablement ja sigui massa tard.
Oh, no, Hugh…
No passa res.
És la veritat.
Ho he assumit,
i em va bé dir-ho en veu alta.
Bé, sé com et sents.
Ja.
Meryl, et toca rentar els plats.
Ja vinc!
Kaylee. Gràcies.
Mare meva.
Què?
Per què no pares de mirar-me? Tinc res a la cara?
No.
- Tant se val. - D'acord.
Helen, compte.
Ja vaig amb compte.
- No. - Què et passa?
Quan fas una bajanada aquí, algú t'ha de salvar.
- Per què sempre vols salvar la gent? - Què dius?
Com quan vas anar a Califòrnia a salvar dofins.
Te'n recordes?
Sí, perquè llavors et creies un heroi,
exactament igual que ara.
No és veritat… i eren lleons marins.
Escolta, sé com ets en realitat.
Ets un doctor ple d'humilitat i modèstia
que menja pa integral i adora la natura,
i ens mira de dalt a baix com si fóssim idiotes.
No menyspreo ningú. No em fixo en ningú, tret de…
Tant de bo diguessis el que penses en comptes de mirar-me com un estaquirot.
D'acord.
Ell no et mereixia.
Això em volies dir?
Sí.
Aquí i ara, enmig del bosc,
em volies dir això.
Per què creus que m'ho pots dir?
Perquè no vull… no vull que tornis amb ell.
Per què ho faria?
Això em pregunto.
Com goses…
dir la teva sobre el meu matrimoni de merda.
Quan hagis viscut la meva vida, comès els meus errors
i t'hagis… posat a la meva pell, llavors potser en podràs parlar,
però mentrestant per què coi t'hi fiques?
I no necessito un salvador. Gràcies.
Saps per què? Perquè em salvo jo. Així que ja ho pots deixar córrer.
Nois, demà improvisarem una mica.
Hem avançat molt aquests deu dies, així que us separaré.
Posaré a prova la vostra orientació.
Farem el mateix camí, però amb 30 minuts de diferència i ens veurem per sopar.
És un sender fàcil, ens ho endurem tot.
Abans de la posta de sol tornareu a plantar les tendes aquí.
Ai mare, per què no deixem el campament?
Serem els grups de les tendes?
Espero que no. Digues que no…
Ens dividirem segons el ritme de cadascú.
Els més ràpids aniran junts, els més lents també.
Tret del Mason.
- Aniràs amb el grup més lent. - No fotis.
Aprendràs a treballar en equip, peti qui peti.
- A dormir. Marxarem a l'alba. - Espera.
Va, tio. No en podem ni parlar?
Creu-me, m'encantaria parlar-ho.
No us baralleu!
Som un equip.
Ara l'has de moure cap allà. Així, molt bé.
Ens veiem per sopar.
- A reveure. - Adeu.
Mare de Déu, veig visions?
- Això és un paperet? - Què?
Com t'enfonses?
De debò?
Brossa? Vinga, veniu aquí.
Quantes vegades hem parlat sobre respectar la natura?
I no deixar rastre?
"Connectar amb la natura.
Ressorgir de les cendres
com un maleït fènix.
I tenir un coi de diploma."
Genial. De qui és això?
De ningú?
De debò?
Què us vaig dir que passaria si veia brossa?
- Que perdries el cap. - Exacte!
Déu meu.
Gairebé me n'oblido.
Ei, Beckett.
Respira fondo, col·lega. Respira fondo.
Tot el que ens envolta és inflamable.
Així us quedarà clar que el món no és una paperera.
Què coi fa?
Si ho torneu a fer, cremaré la terra.
- Però què fas? - Això…?
Primer grup, 30 segons!
Windy, ajuda'm.
- Que algú reculli el paperet. - S'ha tornat boig.
Qui més ho ha gaudit?
- Com un maleït fènix, eh? - No en vull parlar.
Entesos. Escolta…
Lamento el que et vaig dir anit. Va ser…
No et preocupis. Deixem-ho córrer. Jo també ho lamento.
Té. Queda't això.
Encara no ho pots llegir.
- Som-hi! - Per què?
30 minuts de diferència.
I tu què tens?
Se m'acudirà alguna cosa.
Ei, nois, espereu-me!
Diria que la Windy està penjada del Jake, com tothom.
Crec que farien molt bona parella.
De debò? Entre vosaltres dos hi ha molta tensió, és evident.
Oh, no.
La veritat és que ja ens coneixíem.
És el millor amic del meu germà, fa anys que el conec.
Tots dos ens vam apuntar a l'excursió fa setmanes independentment.
No em puc creure que em diguis això ara.
Quan érem a La Rosa, va dir que s'hi va apuntar poc abans.
Poc abans d'arribar aquí?
Sí.
- Que estrany. - Sí.
No ho sé.
Helen, em dones un cop de mà?
D'acord, ja vinc.
Un petó de dos segons compta com a petó?
No els he vist besar-se.
Jo sí.
Nois, hem vist algun senyal?
Quins senyals?
Quina tragèdia.
- Què? - El Jake fa bons petons i està agafat.
Per què encara parlem d'això?
Vinga, toca beure aigua.
Com saps que fa petons tan bons?
Per la Windy. Només l'ha besat a ella.
I ja no està disponible.
- Amor a primer petó. - Mare meva.
Això no existeix.
- Podem canviar de tema? - És evident que tenen química.
Bé, tothom té química amb aquell paio.
- Sí. - Què vol dir que està agafat?
A la Windy li agrada. I deu ser recíproc.
Això no està confirmat.
Els encanten els gossos d'atura, les patates fregides, navegar, el vi…
Kaylee, tothom adora aquestes coses, sobretot les patates fregides.
No m'agrada el seu sobrenom. "Apocalipsi"?
És molt llesta. L'hauríem d'anomenar…
"Saberuda."
Quina bestiesa.
"Setciències"?
No és el teu dia.
A tots dos els encanta la natura i el vi. I no estan casats ja?
Dona'ls temps. La gent es coneix i s'enamora així.
Ei, el Mason ha de pixar.
Quina imatge.
Nois, espereu. El mapa el tinc jo.
Ajuda'm, Mason.
Mai coneixes del tot els teus pares.
Com els seus amics quan eren joves.
Quan et tenen i et crien,
deixen de ser qui eren.
Es perden en un món d'adults. Quina pena.
Sí, és una pena.
No em facis plorar en un bosc, Kaylee.
Accelerarem el pas o continuarem així?
Mason, fes una migdiada.
- Oh, no. - Tinc gana.
Hugh, em deixes veure el mapa?
- Tornem a parar? - Per què l'aigua té gust d'hamburguesa?
Mare meva, mataria per una hamburguesa.
Una barra d'equilibri!
No hem creuat aquesta muntanya.
Havíem de girar a l'esquerra.
Sempre he volgut ser gimnasta,
però em van dir que era massa gras per fer…
Ai mare. Hugh?
- Ostres! - Hugh?
- No! - Estàs bé?
- Hugh? - Hugh?
- Està bé? - No. S'ha desmaiat.
Li hem de treure la motxilla. Mason!
- Mason! - Col·lega?
Agafa'l per aquí.
U, dos…
Molt bé.
- Kaylee, tranquil·la. - Ho sento.
- Et pots posar dempeus? - No ho crec.
Està cap per avall. No el podem deixar així.
Espereu, no! Estic bé!
Mireu la guia, segur que el meu cap està bé així.
Em sé la guia de memòria, i no diu res d'això.
Podem moure algú ferit?
No ho crec, però no el podem deixar així.
- Ja. - A veure.
Agafeu-li les espatlles, jo li agafaré les cames.
- Mason, ens ajudes? - Sabeu què?
Ja em sento molt millor.
- Deixeu-me així. El cap està perfecte. - Tranquil.
Poseu-me crema solar.
El girarem com una truita i el farem jeure al camí.
- Preparats? U, dos, tres. - No!
Té una cama més llarga que l'altra?
Sí, està trencada.
Li encanyarem la cama.
Kaylee, busca dos pals llargs, Sue, agafa una camisa.
- Ai mare! - Pots moure el peu?
He sentit un crac.
No és bon senyal.
- Per què t'has enfilat al tronc? - Tinc fusta.
Han renyat la Helen pel mateix.
El Beckett ens ho ha dit mil cops.
De debò, Sue? No és el moment.
Mireu, un ase.
Hi ha un ase?
No, està… al·lucinant.
Un número dos amb patates fregides.
Qui va a buscar ajuda?
- Tu. - Tu.
No sento la cama.
És…
La guia respondrà tots els vostres dubtes.
Tornaré el més aviat possible.
I si es mor?
- És impossible. - I si continua parlant d'ases?
Això sí que és possible.
Et recuperaràs, Hugh.
Jo sé reiki.
Vaig a buscar ajuda, tu queda't aquí amb la Kaylee i la Sue, entesos?
Ho sento. No sé què ha passat…
No passa res.
Escolteu, planteu les tendes, traieu els sacs de dormir
i dormiu per torns perquè sempre quedi algú despert.
Aneu amb compte.
Heu de treballar junts,
no us abandonaré, entesos?
Ho aconseguireu.
Molt bé, Helen, ho pots fer.
T'has llegit la guia.
Orienta… el mapa.
Cap al camí.
Haurem de fer alguna cosa.
És evident que això no és cosa d'un grup lent.
Han tingut un problema.
- Han passat hores. - Sí.
Hem de pensar alguna cosa.
- Ja. - Ens hem de moure.
Però ara no podem fer res, és massa fosc.
Si s'haguessin equivocat de camí, ja serien aquí.
En el pitjor dels casos, demà els trobarem…
- Nois, us he trobat. - Hola.
On coi eres?
Ens hem perdut i el Hugh ha caigut. Està ferit.
És greu?
Ha trepitjat un tronc.
Quantes vegades us he dit que no trepitgeu troncs?
Sí, ens ho has dit molts cops,
però ha caigut de cara i diria que està en xoc.
- Estava conscient quan has marxat? - Sí, però s'ha desmaiat en moure'l.
Per què l'heu mogut?
L'he fet jeure d'esquena i li he encanyat la cama.
Ben fet.
Com estava quan has marxat?
Pàl·lid i fred.
L'hem de treure d'allà.
No, és massa fosc.
El més important és no posar més gent en risc.
- L'evacuarem al matí. - Ho has fet bé.
- Demà el traurem d'allà. - Això és greu.
Marxarem a les cinc del matí. Sense esmorzar.
Menjareu mentre el Jake i jo ens ocupem del Hugh. Serà un dia dur.
Aneu a dormir, i penseu en la vostra persona.
Demà la necessitareu.
D'acord, em sembla bé.
Vine.
Tens gana? Vols cafè?
- Sí, gràcies. - Entesos.
Sincerament, estic una mica en xoc.
Ha succeït tan ràpidament, de sobte era a terra.
- I el Mason… gràcies. - De res.
De cop s'ha quedat bloquejat.
- No sé què li ha passat. - Sí.
M'alegra que estiguis bé.
Ja, gràcies.
No puc dormir.
Ho sento, no et deixo dormir.
No et preocupis. Jo tampoc puc aclucar l'ull.
Què volia dir el Beckett amb això de pensar en una persona?
Hem fet un exercici,
ens ha fet pensar en una persona
que ens estimi i cregui en nosaltres.
Si en algun moment tenim un problema,
haurem de pensar en aquesta persona
perquè ens doni força per continuar.
Qui és la teva persona?
La meva mare.
Esclar, la teva mare és genial.
Sempre recorda el nom de la gent.
I feia un pastís de xocolata deliciós.
Sí, encara el fa.
I qui és la teva persona?
Probablement el Nathan.
És el germà que vas perdre?
Saps res d'ell?
Sé que hi va haver un accident,
però el Duncan mai me n'ha parlat.
Ja.
Estàvem molt units. Ho fèiem tot junts.
Construíem forts. Jugàvem a…
bé…
no és el moment, val més que dormim.
No, ho vull saber.
Ell acabava de complir cinc anys i jo en tenia sis.
Érem a la casa del llac d'uns amics dels meus pares, i…
El Nathan volia anar a veure els vaixells. Li encantaven.
No parava de demanar-me
que l'acompanyés al port i…
jo em volia quedar… a casa
per veure una pel·lícula amb la resta de nens i…
Se'n va anar.
No me'n vaig adonar. Ningú se'n va adonar. I…
El van trobar més tard, aquella nit.
Quin horror.
Ho sento molt.
Evidentment, no paro de donar-hi voltes, per què no el vaig acompanyar?
Per què no vaig demanar als pares que l'hi portessin?
- Bé, tenies sis anys, oi? - Sí.
Ja, entenc el que dius,
però no canvia res.
El Duncan solia estar malalt.
I la meva mare… es va enfonsar.
Els meus pares es van divorciar i el meu pare ens va abandonar.
I un dia la meva mare ens va deixar a casa de la Gigi.
I no va tornar mai més.
Saps que m'escriu?
M'envia missatges per preguntar-me com estic.
Sempre li dic que estic genial.
Bé, perquè sempre estàs genial.
De fet, crec que mai he estat genial.
Però soc genial perdent gent.
He perdut el Nathan, els meus pares, i ara…
- No has perdut el Duncan. - No.
Ell no va demanar néixer, saps?
El van llançar en aquest merder igual que a tu.
Ja, però estic emprenyada amb ell.
Sé que no és just, però…
No li va tocar viure el que jo vaig viure.
Ell no carrega el pes que jo porto a l'esquena. És…
Els vostres pares també el van abandonar.
Sí.
Demà serà un dia duríssim.
Val més que dormim una mica.
Per cert, has fet un petó a la Windy?
Sí, però jugàvem a veritat o repte.
Ah, era pel joc.
Ara té sentit.
Un moment, per què t'importa?
Tu continues parlant amb el teu exmarit com si fóssiu…
Em truca ell.
Sí, i tu contestes sempre.
Sempre dius que la teva ruptura s'eternitza
i que s'aferra a tu, però jo veig una altra cosa.
Veig com t'aferres a ella i a ell.
D'acord, que et quedi clar,
no m'aferro a ningú ni a cap home,
i soc totalment capaç de parlar amb algú
que era el meu marit sense tenir cap…
Ja, sempre que només sigui això, oi?
Per què sembles un nòvio gelós ara mateix?
Per què sembles una nòvia gelosa?
Saps què?
A partir d'ara, endavant,
besa tantes boques de vint anys com vulguis…
- Una persona. - …i jo parlaré amb el meu ex
o amb qualsevol perdedor, i ens deixarem en pau.
Helen.
Tant se val, deixem-ho córrer. Bona nit.
No sé què ens trobarem quan hi arribem,
així que tots haurem de mantenir la calma.
Sabeu què?
- Helen? - Sí?
Has cuidat el Hugh, has ajudat el Mason, la Sue i la Kaylee, i ens has trobat.
Aquest matí ets la nostra guia.
D'acord.
Enhorabona.
Ho has fet molt bé.
Vinga, som-hi.
Fa tant de temps que t'estimo,
en la teva dolça companyia…
Dona'm el ganivet. Acabaré amb això.
Greensleves, tu vas ser el meu anhel.
Greensleves, tu vas ser el meu…
Helen? Helen!
Gràcies a Déu.
- Hola. - Mare meva, has tornat.
Esclar. Ho heu fet molt bé.
- Hola, infermer. - Vejam com estàs.
Per fi estem sols.
Tant de bo fos per una altra raó.
No marxarà d'aquí pel seu propi peu.
Ja.
D'acord. Farem una llitera per al Hugh.
Qui té la corda dels ossos?
Vosaltres busqueu dos pals de dos metres.
Prou ferms per portar-lo.
Mason, dona'm tres jaquetes.
Vinga, nois, a treballar!
D'acord, ens veiem allà d'aquí un parell d'hores. Gràcies.
Et recuperaràs. Et traiem d'aquí.
- Sí, et posaràs bo. - D'acord.
Farem cinc quilòmetres cap a l'est. Allà ens espera una ambulància.
Vinga, recapitulem.
El Mason, la Helen, el Jake i jo portarem el Hugh.
Després recuperarem les motxilles.
Jo agafaré la del Hugh.
Windy, Kaylee i Sue, porteu el menjar i els necessers
al campament del Prat pintat.
Ens veiem per sopar.
Demà és un dia important. Aneu amb compte.
- Adeu! - A reveure.
Bona sort, t'estimo, Hugh.
Com està?
Bé, pateix molt. Ha dit que la Helen és la seva heroïna.
Has fet una cosa bé, Helen amb "H". Enhorabona.
Necessito un segon, d'acord? M'he de preparar.
- Preparats? - Mira'm.
- No deixis de mirar-me. - U, dos, tres.
Estireu els braços, serà més fàcil portar-lo. D'acord?
Així.
- Llestos? Vinga. - Som-hi.
Algú d'aquí m'ha dit…
…que el Beckett es mama el dit.
És divertidíssim.
La tele i el cotxe s'han espatllat…
…he acabat al llit d'un guillat.
- Què? - Quina bajanada.
Cantem "Un elefant"?
Fa passar el temps.
Un elefant es balancejava…
Estàs bé?
Porteu-me a un spa.
- Com estàs? - Bé. Em fan mal les mans.
A veure. Sí.
- Gairebé hi som. - Ei!
Hugh, l'ambulància és allà. La tenim a tocar.
- Ho heu aconseguit. - Ens dones un cop de mà?
Et recuperaràs.
Ens veiem a la ciutat. Cuida't.
Tu també.
- Hola. - Hola.
Helen, puc dir sense por d'equivocar-me, que de tot el grup
ets la que menys odio.
Només ho dius perquè estàs medicat fins a les celles.
Sí, però també és cert.
M'agrades, de debò.
Un consell, si ell t'agrada, digue-l'hi.
Helen, res importa aquí.
És com ser a l'espai.
La vida real està en suspens.
No soc en aquesta llitera amb una cama més llarga.
Soc al llit, a casa meva.
I d'aquí res em despertaré.
Escolta, és el millor amic del meu germà petit.
- No té cap sentit. - Helen.
Vas dir que volies girar full, doncs gira'l amb aquesta monada.
A més, estic segur que creu que ets un fènix.
Tothom sap que la llista era meva, oi?
Sí, i tant.
- Vinga, marxem. - Bona feina, soldat.
No oblidis que no en som responsables.
- El meu advocat us trucarà. - Vas firmar la renúncia.
Ah, Helen, no deixis de posar-te crema solar.
No pots aturar l'envelliment, però pots evitar més danys.
Gràcies.
Vinga, toca el dos.
Adeu!
És agradable, oi?
Què?
- Aquest cansament. - I tant.
Vinga, nois, tornem al campament.
Passaràs un dia al meu lloc predilecte de tot el món.
Quines ganes.
I tant.
Gràcies.
Només faltaria.
Adeu, nois.
Vinga.
Ben fet.
Ho hem aconseguit!
Tant de bo hi fóssim ja. Tinc les expectatives molt altes.
- Vols cafè? - I tant.
Això és preciós.
- Sí que ho és. Té. - Gràcies.
Lamento el que va passar l'altre dia.
No passa res. No et preocupis, de debò.
Sé com em veu la gent.
La meva vida és una farsa.
L'estic fingint.
Fa tant de temps que em comporto com un imbècil que…
ja no me n'adono quan ho faig.
Bé, n'ets conscient i sembla que intentes canviar-ho.
Vaig a fer un tomb, m'hi acompanyes?
Saps què? M'estimo més quedar-me aquí.
Si no t'importa.
- Esclar que no. - D'acord.
Gràcies pel cafè.
- Hola. - Bon dia.
Allà hi ha un bon lloc per pescar truites.
Ah, genial.
El meu pare m'hi portava a pescar quan jo era petit.
Sentíem històries, deien que el lloc estava encantat o que era sagrat.
Caram.
És les dues coses.
Potser el que et diré et sorprendrà,
però… de petit jo no encaixava gaire en el món.
La gent no sabia què pensar de mi.
Sí.
Però… aquí encaixo.
A la natura.
Sento que hi pertanyo.
Com si… formés part d'una cosa més gran.
No tens peu de trinxera, oi?
Què? No.
No.
Seria l'últim que necessitaria.
T'has de rentar i assecar els mitjons.
Sí, d'acord. Ho faré.
Si estiguessis en una illa deserta,
amb qui hi voldries ser?
- El Mason o el Hugh? - Cap d'ells.
Aquí tens, bon home.
La teva corona.
Suposo que em podria conformar amb…
Escolta, no he oblidat una cosa que em vas dir a casa del Duncan.
Vas dir que ja no soc divertida.
Hi he donat moltes voltes.
Què vols dir?
Crec que vaig dir: "Recordo que eres divertida."
Exacte, això vol dir que abans era divertida.
Quan era tan divertida?
Abans de…
- Abans del Mike. - Sí.
Ja, sí.
Recordes quan quedàvem al bar de la facultat?
- Sí. - Eres la reina del karaoke.
Sí.
Eres tan generosa. No ens deixaves pagar res.
Et devies gastar una fortuna en pizzes.
Bé, no en teníeu ni cinc.
- Soc bona persona. - Sí.
Sí, et recordo, Helen, recordo que…
t'agradava molt la teva vida i no paraves de riure.
Sí, era jove. No tenia tantes responsabilitats.
Bé, encara ets molt jove.
Sí.
Sí, tots dos ho som.
Mira'ns, dos joves en plena natura.
- Fins que un os se'ns mengi. - Sí.
Ben fet. Són preciosos.
Ei, on és el Doc?
És al riu, buscant un lloc millor.
Vaig a buscar-lo.
Com els cuinem?
Els hem d'esbudellar i netejar.
Gràcies pel sacrifici.
Jo vull el cap. Té molta proteïna.
Nois, fem una foguera. Qui va a buscar llenya?
Jake, ets aquí?
Ei, Jake?
Jake? Jake, ets aquí?
Jake?
Ei, Jake?
- Soc aquí. - On?
Aquí.
Soc aquí.
Ei, t'has fet mal? Per què ets a terra?
- No, estic… - Ei.
Gràcies per venir-me a buscar.
Sí.
Estàs bé?
Tinc… por.
Por?
Per què? Tot va bé.
He perdut les ulleres…
Com les has perdut? No tenies també…?
Sí. Però s'han enganxat en una branca i han caigut.
Les he buscat una bona estona i això és tan estúpid.
No és estúpid. Has perdut les ulleres.
I és molt fosc.
Helen… estic perdent la vista.
- Perdona, què vols dir? - És genètic.
Es diu retinosi pigmentària.
Tots els conus i bastonets moren un rere l'altre.
Mare meva.
Per això vas deixar de ser doctor.
Sí. Me'n vaig adonar fa uns anys i ha empitjorat ràpidament.
Sobretot de nit,
saps, i sento que ja no sé qui soc.
Abans era capaç d'ocupar-me de tot
i ara em sento perdut, estic perdut…
Escolta, soc aquí.
Sé què és estar perdut, i tu no ho estàs.
- Jake? Helen? - Sí.
Som aquí.
Bé, gràcies per… salvar-me.
Ara estem en paus.
Som-hi.
…on les noies són precioses,
em vaig fixar de seguida en la Molly Malone.
Porta el carretó per carrers i carrerons.
I crida: "Escopinyes i musclos!
Vius, vius, oh!
Vius, vius, oh!"
I crida: "Escopinyes i musclos!
Vius, vius, oh!
Vius, vius, oh!"
I crida: "Escopinyes…"
Ai mare…
Neva!
Vaja!
Déu meu!
Això és molt especial. La primera nevada de la temporada.
Vaja, és increïble.
Vinga, abrigueu-vos. Prepareu-vos per passar fred.
Quina bogeria.
Demà serà un dia dur, segur.
Quina última nit tan especial.
Això és meravellós.
Ho heu recollit tot molt bé, nois.
Només heu deixat petjades.
Genial.
Ha estat una experiència meravellosa,
bé, tret que el Hugh gairebé mor.
Quan tornem, tots votarem
per saber qui guanya el diploma al millor excursionista.
Jo sé qui votaré.
Molt bé.
És hora d'acomiadar-se d'aquest paradís.
Acoteu el cap, sisplau.
Mare Natura, lamentem ser una plaga.
Lamentem embrutar la teva terra i ofegar els teus peixos amb plàstic.
Avancem com idiotes, cecs i emprenyats,
i no sempre veiem la teva bellesa incomprensible.
Gràcies… per aquest món ple de miracles
i per aquest regal que anomenem Prat pintat.
No mereixem el teu amor ni la felicitat que dones.
Gràcies.
I, abans que marxem,
posaré un nou nom muntanyenc al Mason.
De debò?
Sí.
- D'acord, ho accepto. - Bé.
A partir d'ara, el teu nou nom serà Gran Cérvol.
- Gran Cérvol. - Que guai.
El cérvol és canvi.
- Gran Cérvol, m'agrada. - Exacte, Chaplin.
Gran Cérvol!
Woody, ets la nostra guia.
De debò? Jo?
Porta'ns a casa.
Preparats?
Preparats!
- Ha estat bé. - Va, Woody.
- M'agrada l'actitud. - Vinga.
Aquesta és per a Cole, que em va trencar el cor al parc aquàtic.
Vinga, Lulu!
Tant de bo no m'hagués llançat per aquell tobogan.
En fi, algú més vol…? Oh, el Beckett entregarà el premi.
Encara no he comptat els vots, doneu-me un momentet.
Cap problema.
No cal que t'agradi, no passa res…
Windy!
Estàs preciosa. Voldràs parlar de budisme? Una copa?
- Salut! - Ei, com vas?
Helen amb "H", com vas?
- Fas bon aspecte. - Tu també, Mason.
Nois, si voleu escalfar una mica la veu,
tinc exercicis molt bons.
Molt bé, nois. Estem llestos per a l'entrega de diploma.
Veniu aquí.
Hi som tots? Genial.
El diploma l'ha guanyat algú que coneixíem i estimàvem molt.
El Hugh!
- Què? - El Hugh?
Beckett, no és aquí. I la Helen?
Ha salvat el Hugh, es mereix el diploma.
Hi estic d'acord, però heu escollit el Hugh.
- No, jo no. - Jo tampoc.
Bé, potser sí. Tots dos tenen una "H".
No pot ser, ho hem de revocar.
Això no funciona així.
No passa res, nois. Pel Hugh.
I per la Helen amb "H".
T'estimo, Helen.
Si algú se sent molt generós, les propines són benvingudes.
No crec en el capitalisme, però, bé, els diners ajuden, així que…
La Lulu ens oferirà una nit
molt interessant de karaoke.
Així que gaudiu-la.
Interessant com a mínim.
Anirem molt més enllà, amics. Molt bé…
- Jo t'he votat. - …descanseu cinc minuts…
Has ressorgit de les cendres i connectat amb la natura, Helen amb "H".
Aquella llista em perseguirà, oi?
No deixis porqueria al bosc.
D'acord.
Hola.
Jo… he votat a favor del Hugh.
Ho sento, he pensat que no t'importaria.
De fet, no m'importa, ara que no he guanyat.
Sí.
Ella no defalleix, no es creu que està agafat.
Està agafat?
Sí, té… algú a la seva ciutat.
Hola, nois.
Esclar que té algú.
Ens agradaria mantenir el contacte.
Molt bé, nois, penya.
És hora de començar.
Helen?
Ei, què passa? On vas?
A casa.
Au va… Per què no et quedes?
No puc, de debò.
Per què? Per què no?
- Helen? - On vas?
Hola.
- Marxo d'hora. - No.
Sí. No us volia interrompre, però me'n vaig a casa.
- Et trobaré molt a faltar. - Jo també us enyoraré.
- Abans de marxar, tres coses bones. - Entesos.
Sí, d'acord. La primera, m'alegra que ningú hagi mort.
- A mi també. - És important.
La segona, em fa feliç haver fet amics com vosaltres.
I la tercera,
em conec millor.
Em sento diferent.
Crec que en són quatre, però no passa res.
D'acord.
- No sé acomiadar-me. - Adeu.
- Us estimo. Ens veiem aviat. Adeu. - T'estimem.
Com Romeu i Julieta,
som com 40 gossos i cigarretes.
Som com bons moments futurs
que arribaran.
No hauria d'escoltar això.
El Jake, de debò?
El Jake?
CURS DE SUPERVIVÈNCIA
"No t'estimo com si fossis rosa de sal o topazi…"
"…o fletxa de clavells que propaguen el foc.
T'estimo com certes coses fosques han de ser estimades,
en secret, entre l'ombra i l'ànima.
T'estimo com la planta que no floreix,
però porta dins, amagada, la llum d'aquestes flors.
Gràcies al teu amor, l'aroma concentrat sorgit de la terra
viu fosc al meu cos.
T'estimo sense saber com, ni quan, ni des d'on.
T'estimo directament sense problemes ni orgull.
Així t'estimo perquè no sé estimar d'una altra manera.
Així, sense ser ni tu ni jo,
tan a prop que la teva mà al meu pit és meva.
Tan a prop que els teus ulls es tanquen amb el meu son."
Des que vas marxar fa unes setmanes sembles una altra persona.
Ho sabia! Sabia que les coses canviarien.
Em sento diferent.
És estrany, em sento més jove. És possible?
La Mare natura fa aquestes coses.
L'amor també.
Gigi, no estic enamorada.
Qui és?
Vaig a obrir.
Hola!
Què tal?
No hi ha ningú més.
- Entra. Què tal el viatge? - Gràcies.
- Molt fàcil. - Me n'alegro.
- I la teva excursió? - He sobreviscut. Aquí estic.
- De debò? - Ha anat bé.
Però què…?
Això és… estrany.
Què fem?
T'he de dir que la nostra relació
sempre ha girat al meu voltant,
perquè sempre m'he sentit furiosa
i culpable pel que va passar.
He estat injusta amb tu, m'agradaria girar full.
M'encanta el teu rotllo il·luminat. Està molt bé.
- Bé. - Sí.
- Prendrem cafè amb la Gigi. - Continues sense prendre sucre?
No, adoro el sucre.
- T'hi has reconvertit. - Sí.
Bona decisió.
D'acord, així que has fet una excursió
i ara, de sobte, ets una persona nova.
T'he de dir que m'alegra que no hagis mort al bosc.
- Gràcies. No soc una inútil. - Ja ho sé, però en fi…
Començarem a parlar sobre nosaltres, oi?
Sé que és incòmode, però ho hem de fer. És l'única manera de resoldre les coses.
- No en vull parlar. Gigi! - Petitó, ets aquí!
- Ens preparem i a les 18:30 marxem. - Cap problema.
On…? On anem?
Anem a un aniversari del club de lectura
amb el nòvio intermitent de la Gigi, el Ricky.
Crec que passo.
- No hi vols anar? - No.
Com que no? Has d'anar a la festa.
- D'acord, seré una bona germana. - Balla amb mi.
Vas progressant, balla.
- He dit que hi aniré. - I tant!
Per molts anys, Ricky.
- Oh, Gigi! - Vaja.
El Ricky i la Gigi tornen a estar junts.
- Increïble. - Té sentit.
- Té tot el sentit del món. - És preciós.
És meravellós.
Aquesta és l'última copa o m'adormiré.
Dues no està malament per a un pes lleuger.
A l'excursió sempre parlàvem de la nostra persona,
aquella en qui podíem confiar més,
i tu sempre has estat la meva persona
i espero poder ser la teva.
Bé, sempre has estat la meva persona.
Gràcies, Dunks.
Estaré a l'altura.
Però primer el més important,
hem de ballar aquesta cançó.
- M'encanta. Ho hem de fer. - I tant.
Molt bé. Sí.
Ei, on ets?
He llegit el poema.
No l'he escrit jo.
Ja sé que no l'has escrit.
M'ha encantat. No hauria d'haver marxat.
Tenies raó.
Em vaig comportar com un nòvio gelós,
però perquè fa molt de temps que vull ser el teu nòvio.
No puc perdre el temps no estant amb tu cada dia.
Sé que la meva vida canviarà, és una cosa que has de tenir en compte.
Espero que ho facis.
Espero que ho tinguis en compte, i a mi també.
Aquesta cançó m'encanta.
Em vols veure ballar?
Sí.
Em vols veure ballar?
Tant de temps com pugui.
Jake, col·lega.
Sí!
Col·lega.
És increïble!
Molt bé, nois!
Sí.
BASADA EN LA NOVEL·LA DE KATHERINE CENTER HAPPINESS FOR BEGINNERS
Subtítols: Tulio Labadie