Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Cíle mé túry.
Najít hlubší spojení s přírodou.
Povstat z popela jako zatracený fénix.
Získat zpropadený certifikát.
Gratulace! Dneska bychom slavili šesté výročí svatby.
Chybíš mi.
Perfektní, mám to, díky.
Prima!
- Jsi v pohodě? - Jo.
- Fajn. - Jo.
- Hned jsem tu. - Fajn.
Dám si. Díky.
Blahopřeju, Helen.
Musíte takhle.
Čau ségra. Ještěže sis ho pojistila.
Dej mu pokoj. Dneska se žení.
A mně taky. Já se vdávám.
To nemůžu, protože si myslím, že pro tebe není ten pravý,
a Jake se mnou souhlasí.
- Co? - Kdo?
Kdo? Jake, můj nejlepší kámoš od osmé třídy.
- Nemáš mrtvici? - Ne.
Byla jsem zády, neviděla jsem ho. Jakeu, jak je?
Mám se fajn. Vypadáš skvěle.
Díky.
Děkuju.
Duncane, vážím si toho,
že mě chceš jako bratr chránit,
ale to nemusíš.
S Mikem jsme spolu už dlouho.
A teď jsme manželé.
Dneska jsme se vzali a budeme v pohodě.
A já budu v pohodě.
Takže dík, ale mám o něco víc životních zkušeností než vy dva.
O tolik mladší nejsme. Máme dost zkušeností na to…
- O pět let. - …abychom věděli, že děláš velkou…
- Už zase. - Muž přes palubu!
- No ne! Ty taneční kreace… - Hele…
- Zvládáš? - Dobrý?
- Pomůžu ti. - Dík.
Děláš chybu, to je to slovo.
To jsem hledal.
Duncane?
Viděl někdo hostitele?
- Šel k řece s nějakou holkou. - S jakou?
K jaké řece?
Helen!
- Čau, jak se máš? - Neviděls Duncana?
Musím mu dát klíče. Hlídá mi o víkendu dům.
Co je s Duncanem?
Neviděls ho? Co?
Viděl jsi Duncana?
Hlídá mi dům. Musím mu dát klíče.
Promiň, neslyším ani slovo.
Protože to řve. Kdo to pouští tak nahlas?
No nic.
Nechceš jít ven?
Tak jo, tam tě snad uslyším.
Tebe jsem tu nečekal.
Musím svýmu tupýmu bráchovi hodit klíče.
Asi před půl hodinou šel k řece se svou holkou.
Má holku?
Jmenuje se Molly. Je fakt milá, uvidíš.
- Mike. - Pořád s ním mluvíš?
Dost mi volá.
Asi zapomněl, že jsme se rozvedli.
Aha.
Nezůstaneš na skleničku?
Nemůžu, zítra odjíždím.
Ale no tak. Je ještě brzo.
Musím si sbalit.
Jo.
Víš, pamatuju si, že s tebou bývala zábava.
Prosím? Jak to myslíš? Pořád je.
Tak jsem to nemyslel.
Jsem tak zábavná, že bys to ani nepochopil.
No nic. Dal bys Duncanovi moje klíče?
Má mi hlídat dům, až budu pryč.
Kdo ví, jestli nezapomněl.
O všechno se postará.
Jako se postaral o Picklese?
Za to nemohl.
Duncan Picklese přejel. Mohl za to Pickles?
Ten pes pak žil dalších asi deset let.
O to nejde.
- Rád jsem tě viděl. - I já tebe.
Ale řekni svému nejlepšímu kámošovi, že je blb.
To neřeknu.
ŠTĚSTÍ PRO ZAČÁTEČNÍKY
- Čaues. - Čau. Dal ti Jake moje klíče?
Jo. Omlouvám se za včerejšek. Kafe?
Skvělý.
- Dva cukry, bez mlíka. - Dík.
Teď sice nesladím, ale díky.
Fakt ne? Ty teď nesladíš?
Snažím se omezit cukr.
Jsi připravená vyrazit do divočiny, mrknout, co všechno vítr svál?
Když narazíš na medvěda, viděl jsem spoustu dokumentů,
stačí mu podrbat bříško. Milujou to.
Super, píšu si.
A nepodpal mi prosím dům.
A na sukulenty nesahat. Zalévat nepotřebují.
Vždycky vypadají děsně suše.
Tady je seznam věcí, co je třeba ohlídat.
Drž se ho. Všechno je tam popsané.
To je jako od sériového vraha.
Tys ho zalaminovala. Máš laminovačku?
Neproveď tu nic.
Přestaneš mě někdy pérovat?
Udělej něco správně a přestanu, jo?
A jo! Tak v tom to je.
- Už bys měl dospět, je ti 35. - Já vím.
Dělám věci správně. Už nejsem dítě. Jsem dospělák.
- Jo. - Jo?
Technicky vzato.
Užiješ si nejúžasnější chvíle v životě. Ulovíš všechny bobříky, najdeš si kámoše.
- Je to túra pro dospělé. - Jo.
Ne letní tábor.
- Odborka z lukostřelby. - Žádná střelba.
Fajn. Tak se bav!
- Díky, Duncane. - Neboj.
Díky.
- Jsem zodpovědný. Celkem. - Jo…
- Ahoj! - Čau!
Pozdravuj babičku Gigi!
Gigi, jsi tu?
Mám knižní klub. Brzy se vrátím.
Takže večeře pro jednoho.
Nádherný snílku, probuď se mi.
Čekaj tě hvězdy a kapky rosy.
Zvuk zlého světa z dávného dne.
Nádherný snílku, probuď se mi.
Jo! Bravo!
Zlato, jsem moc ráda, že jsi tu.
To já jsem ráda, že tu jsem.
Moc ti to sluší, Gigi.
Nesmíš se přestat snažit, i když bys chtěla.
- Pojď hledat vesmírný odpad. - Fajn. Víš dobře, že na to jsem slepá.
Musíš se dívat zevrubně, pěkně zeširoka.
Ne. Proto se tomu říká zeširoka.
To znamená ne moc zevrubně.
Jak se cítíš?
Stejně.
Ne! Jsi tady, takže je ti líp.
To je pravda.
Takže šmytec?
Jo. Všechno je podepsané, zalepené a doručené.
A neviděla jsem ho přes rok,
ale teď, když je to oficiální, je mi zase smutno.
Chápeš?
Vlastně ne.
Tvůj děda umřel, nedal mi možnost se rozvést. Ten prevít.
Ale přesto chceš…
na tu šílenou túru?
Nebojíš se?
Ne, proč bych se bála?
Nikdy v životě jsem netábořila.
Když jsme posledně něco opékaly,
málem jsem podpálila barák.
Čeho bych se bála?
Na to jsem zapomněla.
Chybíš mi, Nate.
- Ahoj, Mikeu. - Ahoj, Helen.
Promiň, že otravuju. Poslyš, mohl bych se stavit?
Mikeu, nejsem doma.
Mám pás, jsem v autě. Chystám se na túru.
- Na túru? Fakt? Jako s báglem? - Jo.
To zní lákavě.
Hele, teď, když jsme konečně rozvedení,
jsem si uvědomil, že jsme se vzali, ale já nebyl ženatý.
- Nebyl jsem manžel. - Jo.
Jo, já vím.
A teď mám pocit, že vím, jak být manžel.
Mikeu, musím končit.
Zavěsím. Ozvu se, až se vrátím z túry.
- Popovídáme si, až se vrátíš. - Ahoj.
Tak buď opatr…
Na pokoji chybí fén.
Ten máme na pokoji 16. Chcete ho?
Nechci jiný pokoj, chci jen fén.
Je připevněný ke zdi, nedá se přenést.
Dobrý den. Taky jdete na tu túru s BSC?
Díkybohu, konečně někdo starej!
Já se bál, že budu jedinej!
Je tu banda nechutně mladých lidí s mladými těly a myšlením.
Naštěstí máme jeden druhého. A taky bohužel!
Já jsem Hugh.
A já Helen.
Nevypadám jako Hugh.
Jméno mám po Hughu Hefnerovi. Táta čekal, že ze mě bude donchuán.
Ze mě?
Už umřel.
Hefner, ne táta. Ten je v Kalifornii.
Jo. Tak já si jdu tady v tom motelu najít postel.
Už teď je to šílený zážitek, co?
Tak jo, Lulu, fakt není zač.
Nenech se dneska zavraždit, Helen. Zítra vyrážíme.
Dělá mi starost ten kouř za vámi.
Ne, to mám kvůli atmošce.
Mám ráda tenhle halloweenskej šmrnc, dýňový koření a tak.
To miluju.
Vážně?
Ve vašem pokoji jsem ležela s mononukleózou. Nate.
Mockrát děkuju.
Jo, od sedmi je ve společenský místnosti karaoke, moderuju ho.
Bezva. Díky.
Dobré ráno.
- Máme podepsané zřeknutí se odpovědnosti? - Jo.
Tak jo, lidi, dobré ráno vespolek.
Prosím, posaďte se a začneme.
Ahoj.
Tak jo. Připravte se doslova na životní dobrodružství.
Jmenuju se Beckett a budu váš průvodce a instruktor.
Když se podíváte za mě, uvidíte mapu naší trasy.
Projdeme si 82 kilometrů connecticutské části Appalačské stezky
a asi 50 kilometrů půjdeme státem New York.
Je to náročné, ale nádherné.
Na túře se budeme chovat zodpovědně.
Tady jsou pravidla.
Nezanechávej stopy. Plánuj a buď připravený.
Na tom právě teď pracujeme.
Ta pravidla si musíte vštěpit.
Začneme hodinu jízdy odsud a skončíme na mé oblíbené louce.
Než se do toho pustíme, dáme si rychlé představovací kolečko.
Pak probereme výbavu.
Nezapomeňte, tohle je váš tým.
Můžeme? Jméno a proč tu jste. Do toho.
Ahoj, já jsem Windy. Ne Wendy, Windy s I.
Je mi 28. Právě jsem dostudovala magistra a jsem tu, protože příroda je můj život.
A můj starší bratr tu byl loni a byl z kurzu nadšený.
Zlomil si nohu, ale myslím, že si za to mohl sám.
Pamatuju si ho.
- Mohl za to. - Jo.
Další.
Ahoj, já jsem Hugh.
Je mi… let.
Dost na to, abych o svém věku nemluvil.
Ona ví, o čem mluvím.
Chci být herec.
Takže miluju výzvy, ale nesnáším frustraci.
Tady se s tím chci poprat.
Vlastně se chci vymáchat v bolesti a frustraci.
Fajn. Vymácháš.
Další.
Jo.
Nazdar, Mason, 28.
Obchodník s komoditami. Žiju… jako byznysmen, chápeme se?
Na túry chodím už od kolíbky.
Takže jsem tu, abych se udržel v kondici.
Kdo by měl dotazy, neváhejte se ptát.
Bezva. A kdo má dotazy, ptejte se mě.
- Díky. - Nebo mě.
Posaď se. Ne, tebe ne. Sedni si. Díky.
Další. Ty.
Dobře. Moje první otázka je: kolik ti je?
O mě tu nejde. Jméno a proč jsi tady.
Jmenuju se Helen a jsem učitelka angličtiny.
Bydlím v Pittsburghu
a jsem tu, protože jsem se rozvedla.
Rozešli jsme se víc než před rokem.
Byla v tom nevěra
a vlastně jsme byli od sebe
dost dlouho, než jsme se rozvedli.
Ale je to jako vyrážka.
Drží se vás, nemůžete se jí zbavit, a tak…
Asi potřebuju restart.
Člověk si to neuvědomí, ale život vám dá zabrat.
Potratila jsem. Dávno před rozvodem.
A z rodiny, kterou jsem vždycky chtěla, bylo kulový.
A tak jsem tady,
protože chci přestat porušovat sliby, které jsem si dala,
a chci je začít dodržovat. A tohle…
Tohle je první krok z mnoha.
Ale když to vyslovím nahlas, budu to brát vážně.
Tak to je bezva.
Můžeš se posadit.
Další. Co ty?
Ahoj, já jsem Jake.
Pracoval jsem ve zdravotnictví jako doktor,
ale už to nedělám.
A jsem tady… asi ze stejného důvodu jako ona.
Promiň, jak se jmenuješ?
Jmenuje se Helen.
Helen.
Jasně.
S Helen se úplně ztotožňuju.
Někdy dá život člověku zabrat.
A musíte vymyslet, jak se tomu postavit.
Takže jsem tu, abych zabojoval.
Fajn.
Další.
Ahoj, já jsem Sue.
Mileniálka.
A na túře budu skládat slib ticha.
Prohlubuji svůj duchovní rozměr.
Věřte mi, že to nebude lehké,
protože jsem zaprvé nikdy nic takového nepodnikla,
a zadruhé, na škole jsem vždycky byla v debatním kroužku.
Takže se ráda ozvu.
Ale myslím, že s plněním začnu hned teď.
- Začínáš teď? - Jo.
A jo.
Tak teď.
- Tak jo. - Ahoj.
Já jsem Kaylee. Chci tu překonat strach ze dřeva.
Když mi bylo osm, táta nám postavil dřevěný srub.
Neudělal izolaci.
Takže to tam nebylo moc pohodlné, mírně řečeno.
Když pršelo, bylo to jako být pohřbená v tmavé dřevěné rakvi.
Nevzpomíná se na to příjemně.
Takže…
Dobře.
Tak teď ta výbava.
BATOHY
SPACÍ PYTLE
STANY
JÍDLO
ŽIDLE
VĚCI
Myslím…
Máš nové boty? Ty od nás ti nepřišly?
Jo, ale zapomněla jsem je doma. Naštěstí mi tyhle sedí, takže dobrý.
S tebou budou problémy.
Tak jo, lidi, budeme vstávat za úsvitu
a každý den ujdeme deset až šestnáct kilometrů.
Bude pár odpočinkových dní, kdy se nechodí,
ale ne moc, tak si je užijte, až přijdou.
S klíšťaty nejsou žerty.
Noste vysoké ponožky a důsledně se kontrolujte.
Před pár týdny vám přišly turistické boty a měli byste je mít rozchozené.
Velmi důležité jsou ponožky.
Když navlhnou, hrozí vám zákopová noha.
Musíte je sundat a usušit.
Můžete je pověsit na batoh.
Spát budete ve stanech po dvou.
Budete vyčerpaní.
Budete nenávidět všechny kolem a prdět ostošest.
To je u dehydratované stravy běžné.
Tohle není turistika pro začátečníky.
Ale v katalogu to máte v kategorii pro začátečníky.
Jo, máte.
Víte, jak to myslím.
Zásoby doplníme v polovině. Neponeseme zbytečnosti. Žádný šampon.
Ani deodorant. Kdo ho vezme, tomu ho dám sežrat.
A prosím, vezměte si spodní prádlo.
Já?
Divila by ses.
Spodní prádlo mám.
Toť vše.
Povolen je notes jako deníček a jedna kniha pro rozptýlení.
Mobil si klidně vemte, ale nebude fungovat.
- Ano? - A když se něco stane?
Mám satelitní telefon.
Kde budeme kakat?
Vrtulník vás hodí na základnu.
- Vážně? - Ne, vážně ne.
Jako pro ptáky a zvířata v lese bude vaší toaletou naše planeta Země.
A na závěr výpravy budeme všichni hlasovat,
který šťastlivec získá certifikát BSC nejlepšího horala.
Do hodiny ať máte doplněné zásoby a sbalené batohy
a pak se můžete navečeřet v La Rose.
Nic jiného ve městě není.
Zítra ráno v šest sraz u autobusu.
Kdo přijde pozdě, nikam nejde.
Vzhůru do boje!
- Tak jo. - Řidič je potvrzený?
Kaylee?
Tak jo, všichni sem.
- Ať máte všechno. - Balíčky jsou jenom za dolar dvacet.
Co sakra děláš na mojí túře?
Tvojí túře?
Jo. Poslal tě Duncan, abys na mě dohlídl?
Ne.
Musíš odejít.
Nikam nejdu.
Já tu chci být sama.
Sama?
S Beckettem a šesti dalšími lidmi?
Hele, já se sem přihlásil už dávno. Nikam nejdu.
Ty jsi ale otravnej!
Tak odteď se neznáme.
Nemluv na mě ani se na mě nedívej.
Platí. Nebudu na tebe mluvit a rozhodně se na tebe nepodívám.
Ani jednou.
I když budeš žebrat o pomoc.
Výborně, protože nebudu.
Bezva.
Perfektní.
Teď mi jdi z očí.
Máte všechno?
Jo.
Beckette, pořád mám pocit, že mi chybí pár zásadních informací.
Je to zážitkový kurz, učíš se za pochodu.
Na, to ti pomůže.
Na začátečnici mám pocit, že jsem pořád nedovzdělaná.
Je tam všechno. To dáš.
A když ne?
Tak umřeš.
Dobrej.
Nechápu, proč tu není kafe. Jsem bez něj agresivní.
Bude to těžší, než jsem čekal.
Pořád říkáš takové věci.
Jaké věci?
Že je to hrozné a bude to ještě těžší, než čekáme.
- Jo, promiň. - Proč?
Mám k tomu sklony. Vím to o sobě. Bojuju s tím.
Podle mámy je to jako sebenaplňující proroctví.
Pozitivní řeči přinesou dobré věci a negativní zase špatné.
- Jo. - Zkoušel jsem to s herectvím.
„Jsem dobrý herec.
Budu mít práci. Jsem Meryl Streep.“
Akorát to nefunguje. Nejsem Meryl Streep.
Prodávám pojištění…
Je to práce.
- Ta noc… - Slečna Chaplin.
Sue, co ten slib ticha?
Začnu zítra. Vyprávěla jsem Kaylee šílenou…
Ne, ještě jsem neměl kafe, tak to dopověz Kaylee.
Jo? Ale jsi zlatíčko.
Kaylee, takže nám došel benzín u krajnice…
- Dobré ranko, modelky. - Nazdárek.
Helen, je ti dobře?
Není mi dobře.
Tu druhou margaritu jsem si včera neměla dávat.
Tys měla margaritu?
Právě jsem řekla, že jsem měla dvě, takže jo.
Máš aspoň knížku, na rozptýlení?
Ne, knížku nemám.
Už porušuje pravidla. Zapomněla knihu.
- Jo. - Žalobníčku.
Nezapomněla. Cíleně jsem si ji nevzala.
Chci se soustředit na divočinu.
Jasně.
Já jednu mám.
Asijští Hispánci: Jak filipínští Američané boří pravidla rasy.
A jak je boří?
Boří je…
- Řeknu ti to, až si to přečtu. - Fajn.
Já mám učebnici psychologie.
A Jake si taky vzal učebnici, ale o velrybách.
- A tuleních. - A tuleních. Je roztomilej.
Po téhle túře je jede zkoumat do Mexika. Šílený.
To je šílený. Zní to úplně praštěně.
Je to praštěný. Bude to bomba.
Rád ti tu knížku půjčím, Hanno.
Jmenuju se Helen.
Tak jo, lidi, malý kvíz. Co uděláte se zarudlým místem?
Ošetřím ho.
Přesně tak, Ellen. Je to totiž zárodek puchýře.
Berte to jako puchýř v zácviku.
Jak ho ucítíte, hned ho ošetřete, jinak vás srazí na kolena.
Tohle je naše Normandie.
Náš den D. Půjdeme deset mil. Máte poslední bezbolestnou hodinku.
Takže spěte, meditujte, cokoli.
Jdeme na to!
Jupí!
Nezapomeňte si tu lahve, hrnky nebo knihy.
Lidi, jsme na místě.
Ten batoh bude těžký.
- Jo. - Zasekl se mi, díky.
Hughu, přidáš do kroku, nebo budeš jako šnek pořád?
Užijte si výlet.
Lidi, příležitost zajít si na WC.
A kde je?
Před vámi.
Půjdu s tebou.
Sakra.
Ale ne.
Jdeme, lidi!
Připravte se na vrcholné životní dobrodružství.
- Co to sakra je? - Tvoje noha.
- To nic. - To je krev?
To snad ne. Co jsi dělala?
Vždyť jsme ani nevyrazili.
Nasazovala jsem si batoh a zakopla.
Kdo má lékárničku? Jakeu.
Můžeme jít? Nic mi není. Za chvilku to zaschne.
Zaschne? To vypadá na tepnu.
Máme tu zranění. Uděláme kolečko.
- Tolik krve. - Kolečko?
Absurdní.
Tak jo, doktore. Zdravotník výpravy. Je to na tobě.
Podíváme se, jak Jake čaruje.
Radši si pojď sednout.
Ale no tak.
Jak jsi našla nejostřejší šutr v lese?
Jsem klikařka.
Taková blbost, Ellen.
Naposledy jsem se takhle zřídila cestou po schodech nahoru,
ne dolů.
Majzla jsem se do hlavy, tekla mi z ní krev, dost.
- Co to mlčení, Sue? - Mám pauzu.
Dáš nám trochu prostoru? Stoupneš si prosím dál?
Tak ses konečně rozvedla s tím blbem?
Jo.
- Díky za optání. - Jo.
Nepochopím, cos na něm viděla.
Tak jo, hotovo.
- Díky. - Fakt začínáme tady?
- Je tu krásně. - Ukaž.
Co to děláš? To zvládnu.
Jakeu, dobrý?
- Jo, je v pohodě. - Nahodíme batohy.
- Můžeš? - Můžu.
Můžeme!
Tak jo.
Konečně můžeme?
Za mnou a držte se pohromadě.
Je tu víc dřeva, než jsem čekala.
Je to les.
Tudy, jsme jeden tým.
Když řekl žádný šampon, myslel tím suchý šampon?
Všechen šampon. Zabíjí místní řasy a bakterie.
O to nám teď jde?
Opatrně, pozor na šutry.
Je to furt do kopce?
Tomuhle říkáme zábava prvního stupně.
Tomu říkáš šutry?
Co je druhý stupeň?
Vteřinku, Masone.
No tak, chlape…
Já vím, že jít pomalu je otrava, ale i týmová práce je na túře důležitá.
To si pamatuj.
Za pár kilometrů je mýtina s balvany. Tam dáme oběd.
Jdu napřed.
Dobrá práce.
- Za pár kilometrů bude oběd. - Máme nádherný den.
To jo.
Máme velké štěstí.
Doplňte tekutiny. Do příští zastávky máme tři hodiny.
Většina z vás to asi neviděla, protože Ellen je vzadu.
- Kdo? - Já.
Modrý muž!
- Ahoj! - Zdravíme.
Šlápla na dvě klády, co ležely přes cestu.
Proč se to nedělá?
- Můžou být shnilé. - Správně.
To jsem chtěl říct.
Ztrouchnivělá kláda vás neunese. Takže zlomená noha a nouzová evakuace.
Pozor na to, Ellen.
Sedět na ní můžeš. Zadek je širší, váha se rozloží.
- Zadek si nezlomíš. - Ona možná jo.
Beckette?
Jmenuju se Helen s H.
Dobře. Sbalte se. Vyrážíme.
Pěkné středně dlouhé kroky.
To bylo divný.
Brzy bude tma, musíme se utábořit.
Dobrý nápad, co je k večeři?
Jdeme dál.
Tohle vypadá na dobré místo k prvnímu přenocování.
V táboře neplatí žádná hierarchie. Každý přiloží ruku k dílu.
Jakeu, postaráš se o oheň.
Windy, rozděl jídlo.
Mason, Sue, Hugh, Helen a já začneme stavět stany.
A Kaylee…
ty se drž.
Ale vážně, co je k večeři?
Kdybys to prodal v dubnu na vrcholu, stihl bys pokles mědi o dva dolary.
Nevyhnutelně zase půjde nahoru.
Děláš i kovy? Vzácný? Nebo sleduješ jenom makro?
Já zatím jen zkoumám čísla.
A jak dlouho že už to děláš?
Trading? Asi čtyři roky, s 25% ročním výnosem.
Takže se ráda přinutím podnikat tahle malá dobrodružství.
Vypadnout z kanceláře.
Nápodobně.
Jo, lidi si myslí, že mě mají přečtenou, když vidí tohle.
Ale klamu tělem.
Myslím, že v nás všech je víc, než se zdá.
Znáte nějaké triky na medvědy?
Leda zajíce v klobouku.
Zavěsit jídlo mezi dva stromy, aby k němu medvědi nemohli.
Správně? A proč?
Aby nežrali to nechutné, instantní jídlo.
- Jo. - Nebo aby se drželi dál od tábora.
Přesně tak. Vemte někdo pytle s jídlem a za mnou.
Teď jsme si sedli.
Panebože.
Kdo bude náš první dobrovolník?
Jakeu?
Tak jo.
Potřebuješ trénink.
Ideálně by měl vak viset ve výšce 3,5 metru,
mezi dvěma stromy aspoň 3,5 metru od sebe, proč?
Medvěd umí vyšplhat na strom a zkusí se natáhnout.
- Musí být mimo dosah. - Správně.
Potřebujeme dvě lana o délce 15 metrů.
Ta lana jsou na to dělaná, takže jsou lehká.
Helen, hodíš Jakeovi lahev s vodou?
Lahev připevníme pomocí karabiny…
Lana pak přivážeme na dva různé stromy, až bude vak viset.
Bože, klidně dám svoje jídlo medvědům. Lepší než si zavařit mozek.
Zavařeninu miluju!
Teď přehodíme lana na protilehlé větve.
- Já tohle a ty tohle, Jakeu. - Co říkal?
Pořád nechápu.
- Můžeš, Beckette. - Ukaž se.
Ukaž, co umíš.
Skoro.
- Nevadí. - Druhý pokus.
To dáš!
- To je ono. - Hezky!
Pěkně.
Tak jo, roztoč to.
Pozor na nos.
Zkus to spodem.
Už jsi to někdy dělal?
Jasně.
To dáš.
- Věříme ti. - Pojď.
- A je to tam. - Jo.
- Hotovo. - Jo!
Máme to.
Lano je přehozené přes větev, teď můžeme připnout proviant.
- Jo? - Máme tady čekat medvědy?
To víte, jste v divočině. Můžete čekat cokoli.
A co velké toulavé psy?
To je velmi nepravděpodobné.
Co když má medvěd vzteklinu?
- Tak to je konec. - Konec čeho?
Nemůže přehryznout lano?
To je také velmi nepravděpodobné,
ale pokud má vzteklinu a je vytrvalý,
pak už jste mrtví a už nemá hlad.
A proto se tomu říká koloběh života.
- Mufasa. - Jakeu? Pojď tamhle.
Teď zvedneme ten vak.
Tak se poučíme, jak se to dělá.
Střídej ruce.
Nesmí být tak těžký, aby nešel snadno zvednout.
A lano uvážeme a tím vak zajistíme.
Vidíte? Snadné.
Jasně. Začíná se stmívat, lidi.
- Zpátky do tábora. - Jo.
MEDVĚD VZTEKLINA? DVA STROMY – 3,5 METRU?
To…
Mám zmrzlé prsty.
- Rychle se ochladilo. - Že jo?
- Nejsem na to zvyklá. - Já taky ne, jsem z Kalifornie.
V pohodě?
Jo, jako vždy. A ty?
Stýská se mi po mámě.
To asi všem, že jo?
Jo.
Jak moc ti chybí?
Jsme jako nejlepší kámošky. Mluvíme spolu skoro každý den.
Jste si s mámou blízké?
Bratra a mě vlastně vychovala babička Gigi.
Aha.
A smím se zeptat, co se stalo tvé mámě?
Je to na dlouho a jsem dost unavená.
Asi bych to teď nenačínala.
Jasně, v pořádku.
Tak co, líbí se ti tady někdo?
Jestli se mi někdo líbí…
No, možnosti jsou dost omezené, ne?
Máš pravdu. Já jsem ze sebe trochu překvapená, víš.
Nevím, co se to se mnou děje,
ale úplně žeru Jakea.
Je tak milej, pěknej
a není to žádnej slaboch.
A je doktor!
Říkal to. Ale myslím, že bývalý doktor.
Zřejmě toho nechal.
Takže je to spíš srab než doktor.
Já měla dojem, že si jen dává pauzu.
Ale i kdyby, podniká dobrodružství a zkoumá velryby.
A nepřijde ti to na hlavu?
Dospělý chlap, co zkoumá velryby?
Jako by mu bylo osm.
Mně přijde, že je to borec.
Jo… Spíš ne.
Podle mě borci nejezdí zkoumat mořské potvory.
Nevím. Přijde mi divnej.
- Tak dobrou noc. - Dobrou.
Jo! Hotdog?
- Dobré ráno. - Ahoj.
- Kruci. - Přistižena.
Jakeu?
Jo, tady máš.
Bolí tě hlava?
Jo, když jsi to nakousl.
- Musíš víc pít. - Dobře.
Kdyžtak si vem tylenol, pokud se to zhorší.
Nemáš těsnou čepici? Možná je to tím.
- Je v pohodě. - Kafe, Ellen?
Dám si. Jsem Helen s H.
Fakt? Helen…
Helen s H.
Díky.
Potřebuju pomoct s obvazem.
Jo, jasně. Sedneš si na tu skálu?
- Jdu pro lékárničku. - Fajn.
- Jak to, že je to kafe tak dobrý? - Nevím.
Asi jsem borec přes kafe.
O tom, jaký jsi borec, jsem něco slyšela.
A když jsi takovej borec, proč máš na krku tolik brýlí?
Není to málo?
No ne. Jsi na mě tak naštvaná, že si budeš utahovat z mých brýlí?
Fakt dospělý. Budeš si utahovat i z Hughových?
Ne.
Jsem dalekozraký, občas potřebuju tyhle.
Ty jsou sluneční.
A slunce ostře svítí, to dává smysl.
Taky řeším noční vidění.
Není to jedno?
Koleno mám v pořádku.
Ale mám pár puchýřů. Stačí když mi dáš náplasti.
Skutečných puchýřů?
- Ty sis nedělala poznámky? - Dělala.
„Ošetřit“ jsem si poznamenala pětkrát. Ale pak jsem je neošetřila včas.
No nic. Dej mi, co je potřeba, udělám to.
Ukaž mi je.
Kristepane. To je jak z hororu. Proč jsi nic neřekla?
Po tom koleni a jak jsem byla furt poslední
jsem nechtěla zdržovat.
To nic… Jsem silná, bolest prakticky nevnímám.
- Vážně? - Jo.
Helen, máš deprese?
O čem to mluvíš?
Proč jsi tady?
Asi jako ty.
To těžko.
Dobře, jsem tady, protože jsem chtěla zkusit novou výzvu
a překročit své hranice
a víceméně začít život od nuly.
Moment. Druhou nohu.
Na těchhle túrách jsou vážná zranění dost častá.
Jo, ale firma má nové vedení.
Nové vedení? Becketta?
Věříš Beckettovu vedení?
Ty ses nelekla, když jsi podepsala těch 11 výjimek?
Ne, chci ten certifikát.
Budeš ráda, když přežiješ.
Ale ne. V tom se pleteš.
Myslíš, že mluvíš se starou trapnou Helen,
učitelkou, co chodí spát o půl desáté. Ale ne.
Jsem nová, lepší Helen. A tahle Helen nebezpečí plivne do ksichtu
a čůrá v lese.
Nová Helen zní dost fuj.
Jo. Taky že je.
Promiň, cos říkal s tím nočním viděním?
O nic nejde.
Akorát to nikomu neříkej.
Proč ne?
- Neprošel jsem zdravotní prohlídkou. - Co blbneš?
V noci se nechodí, tak je to jedno.
Právě jsi říkal, jak je to tu nebezpečné,
i pro někoho s dokonalým zrakem.
Jo, stejně jako ty jsem potřeboval nějakou výzvu.
Všechno v pořádku?
- Jo. - Bezvadný.
- Mě snad trefí. - Dík.
Poslouchejte, lidi.
Helen s H má čtyři puchýře hned první den.
Panebože. A je to tu zas.
Za Heleniny puchýře může tak trochu i Mason. Proč?
Protože „superturisté“ jako Mason vyvíjejí tlak na běžné turisty jako Helen.
Typ Mason způsobuje zranění stejně často jako typ Helen.
To myslíš vážně?
Zranila jsem jenom sebe.
Nebuďte Mason.
Chce to dobrý přístup a být týmový hráč. A nebuďte Helen.
Jak uvidíte zarudlé místo, jak jsem vysvětloval v autobuse,
před autobusem i po něm…
- Ošetřete ho. - Okamžitě.
Helen s H, ty nepoužíváš bederní pás?
Panebože.
Horalové, 80 % váhy batohu má spočívat na bocích,
ne na ramenou. Jasný?
Takže utáhnout pás, jinak se rychle unavíte.
Pomáhá mi, když mě někdo pochválí za něco, co dělám dobře.
Nemám tě za co chválit.
To už jsem slyšela.
Tak pochodem v chod, lidi!
Šestnáct kilometrů, co to je?
Rozdáme si přezdívky. Sami si ji vybrat nemůžete.
A pak jsem řekl…
Nazdar.
Konečně jsi dorazil?
Placáka?
POTRAVINY
Jo.
SOUDNÝ DEN
Jsi na túře!
Ahoj.
Nazdar.
- Můžeme? - Jo.
Pocházejí z lesů východní Kanady.
Dalo se tomu snadno vyhnout, ale tys tam skočil.
- Jo, no… - Celej ty.
Asi jo.
Beckette, musím se zeptat.
Brácha řekl, že si nohu zlomil při fotbalu s kamenem. Je to pravda?
Naprosto. Tvůj bratr byl mým prokletím.
DOKTOR
RETARDÉR
Ty studuješ štěstí?
Jo.
Dřív se psychologie soustředila na problémy, jako neurózy,
patologie a poruchy.
Snaha byla zkoumat ty podělaný části života a napravit je.
Jo.
Já studuju, co lidé dělají správně.
Co dělají šťastní a vyrovnaní lidé.
To zní rozumně.
Máte dvě minuty na doplnění tekutin. Pokud musíte, tak i svačinku.
To zní, že si nesedáme.
Každý večer si zapíšu tři dobré věci, co se mi staly.
- To mám ze školy. - Díky tomu jsi šťastná?
Tak nějak. Jaké dobré věci se ti dneska staly?
Windy, tři věci asi nevymyslím.
Ochladilo se, zemní plyn je na minimu,
zase piju bílé víno a zvládám to bez deodorantu.
- Super. - To jsem potřeboval vědět.
Helen, jsi na řadě.
Tak jo. Jsem ráda za tenhle rozhovor.
- Jedna. - Takže jedna.
Ovesná kaše byla ráno o malinko míň gumová.
- Souhlas. - Dvě, jen tak dál. Snaž se.
Tohle je dobrý.
Miluju, když se ráno probudím s obličejem studeným od horského vzduchu,
ale spacák mi udržuje tělo v příjemném teplíčku.
To je krásný!
- To je dobrý. - Kouzelný.
A co ty, Windy?
Dneska?
Takže… Moc mi chutnalo to ranní kovbojské kafe na vařiči.
Dobrý zrno.
Miluju mechovou vůni lesa.
- Pálení ve svalech, když jdu do kopce. - Ne, dík.
- Toho mám ažaž. - A svěžest vzduchu.
Jsi dobrá.
Už mám praxi. A mám to jako bojový pokřik.
„Važ si všeho!“
Ten můj je: „Pláč si schovej do polštáře, Kaylee!“
Kaylee…
Můj pokřik je nejspíš: „Jdi mi z očí!“
Ale „Važ si všeho“ se mi líbí.
- Podělím se. - Dík.
Dáme se do pohybu, čeká nás kus cesty.
Tak jo.
Proč tohle děláš, Sue?
Proč skládáš slib ticha? Jsi přece ukecaná.
Ženy by měly mluvit.
To Mason by měl držet bobříka mlčení.
Ty máš mluvit. Ne, to zvládneš. Vydrž.
Už jenom týden. To dáš.
Tak jo.
Ne. Tohle už nemůžu.
Ty to pořád jíš?
Normálně toužím po Mekáči.
- Díky. - Jo.
Proč jsi tu doopravdy?
A neříkej, že potřebuješ vysadit.
- Nejsi begonie. - Co?
Begonie jsou letničky, sází se každý rok.
Panebože.
Jasný, s humorem o kytkách končím.
Proč jsem tady?
Myslím, že už jsem měla po krk toho, jak se mám plné zuby. Víš?
A ty?
Víceméně totéž.
Chtěl jsem se překonat. Cítit se jako někdo.
Chtěl jsem mít zajímavý příběh.
Ne to, co žiju každý den.
Mohl jsem v životě dělat spoustu věcí.
A nějak jsem cestou…
špatně odbočil a netrefím zpátky.
Dochází mi, že už je asi pozdě.
- Ale ne, Hughu… - To nemusíš.
Je to tak.
Už jsem se s tím smířil
a je fajn to říct nahlas.
Ten pocit znám.
Jo.
Meryl, jsme na řadě s nádobím.
Už jdu!
Kaylee. Díky.
Panebože.
Co je?
Proč na mě pořád koukáš? Mám něco na obličeji?
Ne.
- To je jedno. - Fajn.
Helen, opatrně.
Byla jsem opatrná.
- Nebyla. - O co ti jde?
Pokaždé, když uděláš nějakou blbost, musí tě někdo zachraňovat.
- Proč pořád někoho zachraňuješ? - O čem to mluvíš?
Jak jsi jel do Kalifornie zachránit delfíny.
Ty si to pamatuješ?
Pamatuju. Hrál sis tehdy na velkýho hrdinu úplně stejně jako teď.
Nehraju si… A byli to lvouni.
Fajn. Já vím, kdo jsi, jen abys věděl.
Jsi skromný, pokorný doktor,
co miluje celozrnný chleba, poradí si v přírodě
a na nás ostatní se dívá jako na idioty.
Na nikoho se nedívám. Vlastně mě tu nezajímá nikdo kromě…
Nechceš říct na rovinu, co si myslíš, místo abys na mě zíral jako magor?
Tak jo.
Nezasloužil si tě.
To jsi mi chtěl říct?
Jo.
Tady v lese, v tuhle chvíli
jsi mi chtěl říct tohle?
Proč myslíš, že na to máš právo?
Protože nechci… aby ses k němu vrátila.
Proč bych to dělala?
To se ptám taky.
Jak se opovažuješ…
komentovat moje zkrachovalý manželství.
Až prožiješ můj život, uděláš stejné chyby
a budeš v mojí kůži, pak můžeš něco říct.
Ale do té doby se starej o sebe.
A nepotřebuju zachraňovat. Díky.
Víš proč? Zachráním se sama. Tak si můžeš dát pohov.
Lidi, zítra bude změna plánu.
Za těch 10 dní jste udělali pokrok, tak vás rozdělím.
Prověříme vaše orientační schopnosti.
Všichni půjdeme stejnou trasu, ale vyrážíme v půlhodinových intervalech.
Je to snadná cesta. Tábor sbalíme.
Do západu slunce budete zpátky a zase ho postavíme.
Nemůžeme nechat tábor stát?
Budeme ve skupinách podle stanů?
Doufám, že ne. Řekni, že ne…
Rozdělíme se podle rychlosti.
Nejrychlejší půjdou spolu a nejpomalejší spolu.
Kromě Masona.
- Půjdeš s pomalejší skupinou. - To ne!
Týmová práce, musíš se to naučit.
- Jde se spát. Za úsvitu balíme. - Ale no tak!
Můžeme to probrat?
Věř mi, taky bych to rád probral.
Konec diskuse!
Jsme tým.
Zpátky a teď tam. Jo, to by šlo.
Sejdeme se na večeři.
- Mějte se. - Ahoj.
Panenko skákavá, nešálí mě zrak?
- To je kus papíru? - Cože?
Jak se to skládá?
Jako vážně?
Odpadky? Všichni ke mně.
Kolikrát jsme mluvili o úctě k přírodě?
Nezanechávat stopy?
„Najít hlubší spojení s přírodou.
Povstat z popela jako zatracený fénix.
Získat zpropadený certifikát.“
Pěkný. Hlásí se k tomu někdo?
Nikdo?
Co jsem vám říkal, že se stane, když zahodíte odpadek?
- Že tě trefí. - Správně!
Panebože.
Málem bych zapomněl.
Beckette.
Zhluboka se nadechni. Dýchej.
Všechno kolem je hořlavé.
Chci vám tím něco říct. Svět není skládka.
Co to dělá?
- Ještě jednou a podpálím to tu. - Netuším.
- Co to děláš? - Není to…
První skupina, 30 sekund!
Windy, potřebuju pomoct.
- Zvedne někdo ten papír? - Ruplo mu v bedně.
Taky se bavíte?
- Jako zatracený fénix? - Bez komentáře.
Dobře. Hele…
Chtěl jsem se omluvit za včerejšek.
- Bylo to… - To neřeš.
Zapomeňme na to, taky se omlouvám.
Na. Vezmi si to.
Ale zatím to nečti.
- Vyrážíme! - Proč?
Rozestupy třicet minut.
A co budeš mít ty?
Něco vymyslím.
Lidi, počkejte.
Myslím, že Windy se nám zabouchla do Jakea! Ale kdo ne?
Myslím, že by se k sobě skvěle hodili.
Vážně? Cítím mezi vámi určité napětí. Jiskří to tam.
Ale ne.
Pravda je taková, že se známe.
Je to nejlepší kámoš mého bráchy. Známe se léta.
Na tuhle túru jsme se zapsali už dávno, ale nevěděli jsme o sobě.
Zkusím zapomenout, že mi to říkáš až teď.
Ale v La Rose říkal, že se přihlásil před pár dny.
Jako krátce před odjezdem?
- Jo. - Aha.
- Zvláštní. - Jo.
Nevím.
Helen, pomohla bys mi s tím?
Už jdu.
Počítá se pusa, co trvá jen dvě vteřiny?
Já je neviděl se líbat.
Já jo.
No…
Viděli jste nějaké značky?
Jaké značky?
Je to smutný.
- Co? - Jake nejlíp líbá a je zabranej.
Už zase to probíráme?
Lidi, doplníme tekutiny!
Jak víte, že dobře líbá?
Nevíme. Říkala to Windy. Líbal jenom ji.
Pak přestal hrát.
- Láska na první polibek. - Bože.
To neexistuje.
- Můžeme opustit téma? - Je mezi nimi jasná chemie.
S ním má chemii i kůra na stromě.
- Jo. - Co myslíš tím, že je zabranej?
Windy je do něj zabouchlá. Takže on do ní jistě taky.
Ale to není jisté.
Oba milujou ovčáky, lupínky, plachtění a víno, takže…
Kaylee, to milujou všichni. Hlavně lupínky.
Ta její přezdívka se mi nelíbí. Soudný den?
Je fakt chytrá. Můžeme jí říkat…
„Hlavička“.
Trapný.
„Rozumbrada“?
Snaž se víc.
Oba zvládají medvědí úvaz a milujou víno. Že se ještě nevzali?
Dej tomu čas. Takhle se lidi zamilovávají.
Lidi, Mason musí čůrat.
Díky za info.
Lidi, počkejte, mapu mám já.
Jo… Pomoz mi, Masone.
Rodiče nikdy nemůžeš doopravdy znát.
Ne jako jejich kamarádi z mládí.
Když tě porodí a vychovávají, už jsou to jiný lidi.
Ztracení ve světě dospělých. Je to smutný.
Jo, to je smutný.
Ještě mě rozbrečíš v lese, Kaylee, bože.
Zvýšíme tempo, nebo je tohle maximum?
Masone, dej si siestu.
- Ale ne. - Dostávám hlad.
Hughu, půjčíš mi mapu?
- Už zase stavíme? - Proč ta voda chutná jako hamburger?
Bože, mňam. Nemůžu se dočkat, až si dám burger.
- Ale ne. - Kladina!
Měli jsme přejít ten kopec.
- Kde? - Tady jsme měli jít doleva.
Vždycky jsem chtěl být gymnasta, ale prý jsem na to byl moc tlustej…
Takže…
Panebože. Hughu!
- Bože! - Hughu?
- Ne! - Žiješ?
- Hughu? - Hughu?
- Je v pořádku? - Ne. Omdlel.
- Ne! - Sundáme mu bágl. Masone!
- Masone! - Kámo?
Vem ho ze své strany.
Raz, dva…
Dobrý.
- Kaylee, klid. - Promiň.
Můžeš vstát?
Ne, myslím, že ne.
Je obličejem dolů. Tak ho nechat nemůžeme.
Ne! Jsem v pohodě!
Koukni do příručky, určitě mě tak můžete nechat.
Četla jsem ji celou a nic takového tam nepíšou.
Smí se se zraněným hýbat?
Spíš ne. Ale takhle ho nechat nemůžeme.
- Já vím. - Tak jo.
Chyťte ho za ramena, já ho vezmu za nohy.
- Masone, pojď nám pomoct. - Víte co?
Cítím se mnohem líp. Nechte mě tak. Hlava je v pohodě.
Bude to dobrý.
Namažte mi krk.
Otočíme ho jako palačinku a položíme ho na cestu.
- Můžeme? Raz, dva, tři. - Ne!
Nemá jednu nohu delší než druhou?
Jo, je zlomená.
Potřebuje dlahu.
Kaylee, vem dva dlouhé klacky. Sue, triko s dlouhým rukávem.
- Bože! - Můžeš pohnout chodidlem?
Slyšel jsem křupnutí.
To není dobré.
- Proč jsi šlapal na ten strom? - Něco nesu.
Neslyšel jsi Becketta?
- Říkal to milionkrát. - Zafixuj nohu…
Sue? Trochu empatie, prosím.
Hele, tamhle je osel.
Je tu osel?
Ne, není. Má halucinace.
Prosím dvojku s velkými hranolky.
Kdo zajde pro pomoc?
- Ty. - Ty.
Necítím nohu.
Tohle…
Fajn. Tady máte příručku pro případ otázek.
Vrátím se co nejdřív.
Co když umře?
- To se nestane. - Co když bude dál mluvit o oslech?
To se stát může.
To bude dobrý.
Umím reiki.
Jdu pro pomoc. Zůstaň tady s Kaylee a Sue, jo?
Promiň. Nevím, co se stalo…
To nic.
Holky, rovnou připravte spacáky a stany.
Ve spaní se střídejte, jedna s ním musí být vzhůru.
Držte se v teple.
Musíte spolupracovat.
Já se pro vás vrátím.
To zvládnete.
Helen, ty to zvládneš.
Četlas příručku.
Zorientuj si mapu.
Na cestu.
Musíme to nějak řešit.
Tady evidentně nejde jen o pár pomalíků.
Něco se stalo.
- Už je to několik hodin. - Jo.
- Musíme vymyslet plán. - Já vím.
- Nemůžu tu jen tak sedět. - Ale teď nemůžeme nic dělat. Je tma.
Kdyby jenom špatně odbočili, už by tady byli.
Nejhorší varianta: najdeme je zítra. Pokud…
- Ahoj lidi. Našla jsem vás. - Ahoj.
Kde sakra jste?
Přehlédli jsme odbočku, ztratili se a Hugh spadl. Je zraněný.
Jak moc?
Šlápl na kládu.
Kolikrát jsem říkal, nešlapat na klády?
Já vím, hodněkrát.
Ale propadlo se mu chodidlo, spadl dopředu a asi je v šoku.
- Byl teď Hugh při vědomí? - Jo, ale omdlel, když jsme ho přesouvaly.
Přesouvaly?
Visel z klády dolů. Položila jsem ho na záda a dala mu dlahu.
Správná úvaha.
Jak vypadal, než jsi šla?
Bledý, zpocený.
Musíme ho odtud dostat.
Ne, je moc tma.
První pravidlo zní: nerozšiřovat seznam obětí.
- Evakuace až ráno. - Vedla sis dobře.
- Zítra ho dostaneme pryč. - Tohle je vážné.
Vyrazíme v pět ráno. Bez snídaně, bez kafe.
Najíte se tam, my dva se o něj postaráme. Zítřek bude krušný.
Jde se spát. Myslete na svého člověka.
Zítra to budete potřebovat.
Fajn. Tak jo.
Pojď.
Máš hlad? Dáš si kafe?
- To by bylo skvělý, díky. - Jo.
Upřímně, jsem taky trochu v šoku.
Odehrálo se to tak rychle a najednou tam ležel.
- A Mason tam jenom… Díky. - Jo.
Byl mimo. Najednou se úplně odřízl.
- Nevím, co se mu stalo. - Jo.
Hlavně že jsi v pořádku.
Jo, díky.
Nemůžu usnout.
Promiň, že ti bráním ve spaní.
V pohodě. Taky nemůžu usnout.
Co tím Beckett myslel, že budeme potřebovat svého člověka?
Dělali jsme takové cvičení,
kdy jsme měli myslet na člověka,
který nás má fakt rád a věří nám.
A když se tady dostaneme do úzkých,
máme se v představách na toho člověka obrátit,
aby nám dal sílu pokračovat.
A kdo je tvůj člověk?
Máma.
Jo, tvoje máma je skvělá.
Pamatuje si všechna jména.
A dělala luxusní mražený dort.
Jo, ten pořád dělá.
A co ty? Kdo je tvůj člověk?
Asi Nathan.
Brácha, o kterého jste přišli?
Ty o něm víš?
Vím, že došlo k nějaké nehodě,
ale Duncan o tom vlastně nikdy nemluvil.
Jo.
Byli jsme si hrozně blízcí. Všechno jsme dělali spolu.
Stavěli jsme bunkry. Hráli jsme…
Takovou…
Nebudu to načínat, když chceme spát.
Ne, to nevadí. Zajímá mě to.
Bylo mu čerstvě pět a mně bylo šest.
Byli jsme u rodinných přátel v jejich domě u jezera.
A Nathan se chtěl jít podívat na loďky, zbožňoval je.
A pořád mě prosil,
ať s ním jdu do přístavu a…
Já chtěla zůstat v domě a dívat se s ostatními dětmi na film.
Šel ven.
Nevšimla jsem si toho. Nikdo si toho nevšiml.
Našli ho ten večer.
To je hrozné.
To je mi líto.
A tak samozřejmě pořád myslím na to, proč jsem nešla s ním…
Proč jsem neřekla rodičům, aby ho tam vzali?
- Bylo ti šest, ne? - Jo.
Ale… Chápu tu logiku,
ale na věci to nic nemění.
Duncan byl často nemocný.
A máma… to prostě nedala.
Tehdy se rodiče rozvedli a táta nás opustil.
A pak nás máma jednoho dne prostě nechala u Gigi.
A už se nevrátila.
Víš, že mi píše?
Posílá mi zprávy a ptá se,
jak se mám.
Tak vždycky odepíšu, že se mám skvěle.
Protože jsi skvělá.
Myslím, že jsem se nikdy necítila skvěle.
Ale skvěle umím ztrácet lidi.
Ztratila jsem Nathana a rodiče a teď…
- Duncana jsi neztratila. - Ne.
Neprosil se o to, aby se narodil.
Přišel k tomu jako slepý k houslím, stejně jako ty.
Jo, ale jsem na něj naštvaná.
Vím, že to není fér. Vím to, ale…
Nemusel si projít tím, co já.
Nemusí s sebou vláčet to břemeno jako já.
Ale rodiče opustili i jeho.
Jo.
Zítřek bude krutý.
Asi bychom se na to měli vyspat.
Líbal ses s Windy?
Jo, ale hráli jsme vadí nevadí.
Takže to byla hra…
Tak to dává smysl.
Počkat. Proč ti na tom záleží?
Ty se pořád bavíš s bývalým…
Volá mi on.
Jo, a ty to zvedáš.
Furt mluvíš o tom, jak tě rozvod pořád drží ve svých spárech
a nepouští tě, ale já to vidím jinak.
Vidím tebe, jak se ho držíš, i svého bývalého.
Fajn, tak abys věděl,
já se nikoho nedržím, na nikom nevisím,
a jsem schopná mluvit s člověkem,
co býval můj manžel, aniž bych…
Jasně, pokud v tom není nic víc.
Proč teď zníš jako žárlivý přítel?
A ty jako žárlivá přítelkyně?
Víš co?
Odteď si klidně líbej každou pěknou dvacítku, co má pusu…
- Jednu. - A já…
Já se budu bavit s každým bývalým pakem. Nebo jakýmkoli pakem. A nebudem se prudit.
- Helen. - To je fuk, zapomeň na to. Dobrou noc.
Úplně nevím, co čekat, až dorazíme na místo.
Musíme zachovat chladnou hlavu.
Víte co?
- Helen? - No?
Postarala ses o Hugha, dala pokyny ostatním
a našla cestu zpátky.
Dneska jsi náš navigátor.
Dobře.
Jsi dobrá.
Hezky, Helen.
Tak jo, jdeme.
Já tě miloval, zbožňoval,
vyhledával tvou společnost.
Sue, podej mi nůž. Ukončím to.
Zelené rukávce jsou mou žádostí.
- Zelené rukávce… - Panebože.
Helen? Helen!
Díkybohu.
- Ahoj. - Božínku. Jsi zpátky.
Jasně. Zvládli jste to skvěle.
- Sestřičko! - Tak se na tebe mrkneme.
Konečně sami spolu.
Kéž by to bylo z jiného důvodu.
Jo, po svých odsud neodejde.
Jo.
Tak jo. Vyrobíme Hughovi nosítko.
Kdo má lano?
Vy tři. Sežeňte dva klacky. Dvoumetrové, dost silné, aby ho unesly.
Masone, připrav tři bundy.
No tak, kde to vázne?
Fajn, sejdeme se za pár hodin, díky.
Bude to dobrý. Dostaneme tě pryč.
- Budeš v pořádku. - Dobře.
Nejbližší cesta je pět kilometrů východně. Bude tam sanitka.
Tak jo, rekapitulace.
Mason, Helen, Jake a já neseme Hugha. Jen s batůžky.
Bágly necháme tady, pak se vrátíme. Hughův vezmu já.
Windy, Kaylee a Sue odnesou jídlo a toaletní potřeby do tábora.
Sejdeme se večer.
Zítra je odpočinkový den. Ať se ho dožijeme.
- Ahoj! - Ahoj.
- Hodně štěstí! - Drž se.
Jak mu je?
Má velké bolesti. Říkal, že Helen je jeho hrdinka.
Udělalas něco správně, Helen s H. Chválím.
Dejte mi chvilku. Musím se duševně připravit.
- Můžeme? - Dívej se na mě.
- Nespouštěj ze mě oči. - Raz, dva, tři.
Natažené ruce, ponese se ti líp.
To je ono.
- Můžeme? Jdeme. - Jdeme.
V okolí se povídá.
V okolí se povídá,
že jsou Beckettovi dva.
Že jsou Beckettovi dva.
Jo, moc vtipný.
Auto, telka shořely.
Skončil v cizí posteli.
- Cože? - Divný text.
„Devadesát devět zelených lahví“? Ať to líp ubíhá.
Devadesát devět zelených lahví visí na stěně…
Zvládáš?
Odneste mě do lázní.
- Jak se držíš? - Dobrý. Bolí mě ruce.
Ukaž. Jo.
- Ještě kousek. - Hej!
Hughu, už vidíme sanitku. Ještě pár kroků.
- Zvládli jste to! - Nepomůžeš nám?
Budeš v pořádku.
Uvidíme se ve městě. Opatruj se.
Ty taky.
- Ahoj. - Ahoj.
Helen, můžu s klidem říct, že z celé téhle skupiny
mi vadíš nejmíň.
To říkáš jenom proto, že jsi nadopovaný prášky.
Jo, ale taky je to pravda.
Mám tě fakt rád.
Malá rada. Jestli ho máš ráda, tak mu to řekni.
Helen, tady na ničem nezáleží.
Jsme jako ve vesmíru.
Skutečný život zatím stojí.
V reálu neležím na nosítku s jednou delší nohou.
Jsem doma v posteli.
A každou chvíli se probudím.
Poslyš, je to nejlepší kamarád mého mladšího bratra.
- To fakt nedává smysl. - Helen.
Říkalas, že chceš restart, tak restartuj s tím sekáčem.
Navíc si určitě myslí, že jsi fénix.
Každý ví, že ten seznam byl můj?
Jo.
- Můžeme vyrazit. - Drž se, vojáku.
Nezapomeň, že neneseme zodpovědnost.
- Ozve se vám můj právník. - Podepsal jsi to.
Helen, používej opalovák.
Stárnutí nezastavíš, ale můžeš zabránit dalším škodám.
Díky.
Už jeď.
Ahoj!
Je to dobrý pocit, že?
Co?
- To vyčerpání? - Jo, to jo.
Lidi, jde se zpátky do tábora.
Strávíš den na mém nejoblíbenějším místě na světě.
Už se těším.
Já taky.
Díky.
Jasná věc.
Tak se mějte!
Tak jo.
Jo, slušný.
Zvládli jsme to.
Fakt se těším. Mám teď velká očekávání.
- Kafe? - Dala bych si. Je tu nádherně.
- To je. Na. - Díky.
Omlouvám se za ten včerejšek.
Nic se nestalo. Fakt se tím netrap.
Vím, jak mě lidi vidí.
Můj život není skutečný.
Pořád předstírám.
Tak dlouho si jako idiot pořád na něco hraju…
že už si to ani neuvědomuju.
Ale víš o tom a zdá se, že na sobě pracuješ.
Chtěla jsem se jít projít, jdeš taky?
Víš co? Chvíli zůstanu tady.
Jestli nevadí.
- Jasně. - Jo?
Díky za kafe.
- Ahoj. - Dobré ráno.
Tamhle je bezva místo na lov pstruhů.
Super.
Táta mě sem jako malého brával na ryby.
Kolovala spousta historek o tom, jak je to tu prokleté nebo posvátné.
Pane jo.
Nejspíš obojí.
Asi tě to překvapí,
ale jako dítě jsem byl spíš outsider.
Lidi nevěděli, co si o mně myslet.
Ale sem zapadám.
Do divočiny.
Sem patřím.
Jako bych byl součástí něčeho většího.
Nemáš zákopovou nohu, že ne?
Co? Ne.
Ne.
To nemůžu potřebovat.
Nezapomeň si vyprat a usušit ponožky.
Jasně. Provedu.
Kdybys byl na pustém ostrově, s kým radši, s Masonem, nebo s Hughem?
Ani s jedním.
Tady máš, dobrý muži.
Tvoje koruna.
S tím bych se asi dokázal spokojit…
Pořád mi vrtá hlavou jedna věc, cos řekl u Duncana.
Řekl jsi, že už se mnou není zábava.
Pořád na to musím myslet.
Jak jsi to myslel?
Řekl jsem: „Pamatuju si, že s tebou bývala zábava.“
Jo, to znamená, že se mnou bývala zábava.
Kdy se mnou byla taková zábava?
Než…
- Před Mikem. - Jo.
Jo.
Pamatuješ, jak jsi s námi chodila do toho baru v kampusu?
- Jo. - Byla jsi královna karaoke.
- Jo. - Byla jsi hrozně štědrá.
Nikdy jsi nás nenechala platit. Muselas utratit majlant za pizzu.
Neměli jste ani vindru.
- Jsem hodná. - Jo.
Já si tě pamatuju, Helen. Vzpomínám si…
jak jsi milovala život a pořád ses smála.
Byla jsem mladá. A neměla tolik povinností.
Pořád jsi mladá.
Jo.
Jo, my oba.
Podívej se na nás, dva mladí v divočině.
- Než nás sežere medvěd. - Jo.
Pěkně, krásný úlovek.
A kde je Doktor?
Je u řeky. Hledá lepší místo.
Jdu ho najít.
Jak je uvaříme?
Musíš je vykuchat a očistit.
Děkujeme za tvou oběť.
Beru si hlavu. Bílkoviny.
Lidi, rozděláme oheň. Kdo jde pro dřevo?
Jakeu, jsi tu?
Jakeu?
Jakeu? Jakeu, jsi tu?
Jakeu?
Jakeu!
- Tady jsem. - Kde?
Tady. Tady jsem.
Ahoj. Zranil ses? Proč jsi na zemi?
- Ne, já… - No tak.
Díky, že jsi pro mě přišla.
Jo.
Děje se něco?
Jenom mám strach.
Strach?
Proč? Nic se neděje.
Ztratil jsem brýle a…
Jak jsi je ztratil? Neměls je na…
Měl. Ale zachytila se o větev a spadly mi.
Dlouho jsem je hledal… Zní to fakt hloupě.
Nezní to hloupě. Ztratil jsi brýle.
A je fakt tma.
Helen, já ztrácím zrak.
- Promiň… Jak to myslíš? - Je to genetické.
Pigmentová retinopatie.
Všechny čípky a tyčinky v očích mi postupně odumírají.
Panebože.
Takže proto už neděláš doktora.
Jo. Začal jsem si toho všímat před pár lety a rychle se to zhoršuje.
Hlavně v noci.
A mám pocit, že už nevím, kdo jsem.
Dřív jsem se dokázal o všechno postarat a teď…
Přijdu si ztracený, teď doslova.
Hej! Jsem tady.
Vím, jaké to je, být ztracená. Ty nejsi ztracený.
- Jakeu? Helen? - Jo.
Jsme tady.
Díky… žes mě zachránila.
Teď jsme si kvit.
Půjdeme.
Tam, kde jsou krásné dívky,
padl můj zrak na sladkou Molly Malone.
Svůj trakař tlačí sama po ulicích,
volá: „Mušle a slávky! Vždycky svěží.“
Vždycky svěží.
Volá: „Mušle a slávky!
Vždycky svěží.“
Vždycky svěží.
Volá: „Mušle…“
No ne…
Sněží!
Ty jo!
Panebože!
Tohle je výjimečná chvíle. To je první sníh sezóny.
To je úžasný, ty jo!
Oblečte si další vrstvu. Bude chladná noc.
Neuvěřitelný!
Zítřejší túra bude asi náročná.
Taková náhoda, zrovna poslední noc.
Fakt neuvěřitelný.
Tak máme sbaleno, lidi.
Zbyly tu jen otisky podrážek. Prima.
Byl to úžasný zážitek,
nebýt toho, že Hugh málem umřel.
V autobuse vyplníme hlasovací lístky
a zvolíme toho, kdo získá certifikát BSC nejlepšího horala.
Já už se rozhodl.
Tak jo.
Je čas se rozloučit s tímhle krásným místem.
Sklopte prosím hlavy.
Vševědoucí matko, mrzí mě, jací jsme.
Promiň, že znečišťujeme tvou zemi a dusíme ryby igelitkami.
Chodíme po Zemi hloupí, slepí a naštvaní a ne vždy vnímáme tvou omračující krásu.
Děkujeme za tento svět plný zázraků…
a za tento dar, louku Painted Meadow.
Nezasloužíme si tvou lásku ani radost, kterou nám přinášíš.
Děkuji.
A než vyrazíme,
rád bych Masonovi nabídl novou přezdívku.
Vážně?
- Jo. - Tak jo, přijímám.
Dobře.
Odteď je tvoje přezdívka Velký jelen.
Velký jelen.
To je bezva. Jelen je symbol změny.
- Super. Velký jelen. - Ano, Chapline.
Velký jelen!
Woody, budeš náš navigátor.
Vážně? Já?
Doveď nás domů.
Můžeme?
Můžeme!
- Jo. - To bylo dobrý.
- Pojď, Woody! - Jdeme.
Ta byla pro Colea, který mi zlomil srdce v akvaparku.
Jo, Lulu!
Na ten tobogan jsem neměla lézt.
No nic, chce ještě někdo? Aha, Beckett už nese cenu.
Ještě jsem nespočítal hlasy, tak mi dejte chviličku.
Žádný problém.
Nemusíš tomu zas dávat všechno…
Windy!
Sekne ti to. Pokecáme o buddhismu? Pití?
- Na zdraví! - Jak to jde?
Helen s H, jak to jde?
- Sluší ti to. - Tobě taky.
Pokud si chcete potrénovat hlasivky,
mám tu pár skvělých cvičení.
Tak je to tady, lidi. Jsme připraveni udělit certifikát.
Pojďte blíž.
Jsme tu všichni? Výborně.
Certifikát dostane někdo, koho jsme si všichni moc oblíbili.
Hugh!
- Cože? - Hugh?
Beckette, vždyť tu není. A co Helen?
Ta ho zachránila. Certifikát si zaslouží.
Souhlasím, ale odhlasovali jste si Hugha.
- Ne, já ne. - Já ne.
Teda možná. Oba začínají na H.
Absurdní. Nový hlasování.
Takhle to nefunguje.
To je v pohodě. Na Hugha.
A na Helen s H.
Máme tě rádi, Helen.
Vzadu je sklenice na dýška, kdyby měl někdo štědrou náladu.
V kapitalismus nevěřím, ale peníze se hodí.
Lulu nám připravila večer plný velmi zajímavého…
karaoke.
Tak se dobře bavte.
„Zajímavé“? Slabé slovo.
Bude to mnohem větší, lidi. Tak jo…
Já pro tebe hlasoval.
Povstala jsi z popela a splynula s přírodou, Helen s H.
Ten seznam se se mnou potáhne, co?
Neodhazuj věci v lese.
Dobře.
Čau.
Já jsem hlasoval pro Hugha.
Promiň, nevěděl jsem, že o to stojíš.
Teď už je mi to fuk, když jsem nevyhrála.
No jo.
Nedá si pokoj. Nevěří, že je zadanej.
Zadanej?
Jo, někoho má, tam doma.
Čau, lidi.
Jasně že má.
Říkáme si, že bychom měli zůstat v kontaktu.
Tak jo, lidi, parto.
Je čas to tady pořádně rozjet.
Helen!
Co se děje? Kam jedeš?
Jedu domů.
Ale no tak. Nechceš zůstat?
Nemůžu. Fakt ne.
Proč ne?
Helen? Kampak?
Ahoj.
- Chtěla jsem se vytratit. - Ne.
Nechtěla jsem kazit zábavu, ale vyrážím domů.
- Budeš mi chybět. - Vy mně taky.
- Ale než odjedeš, tři dobré věci. - Dobře.
Tak jo, zaprvé. Jsem ráda, že nikdo neumřel.
- To já taky. - To je plus.
Zadruhé, jsem vděčná za nové přátele.
A zatřetí…
líp jsem se poznala.
Cítím se jinak.
To byly čtyři, ale nevadí.
Tak jo.
- Já na loučení moc nejsem. - Pa.
- Snad brzy na viděnou. - Tak ahoj.
Jsme jak Romeo a Julie,
jak basa piv, karton cigaret,
jak dobrý časy, co nepřijdou hned,
ale jednou jo.
Tohle bych neměla poslouchat.
Proboha Jake?
Jake?
KURZ PŘEŽITÍ
„Nemiluji tě, jako bys byla pouštní růže či topaz,
nebo šíp karafiátů šířící oheň.
Miluji tě, jako milujeme temná místa, tajně, mezi stínem a duší.
Miluji tě jako květ, co nikdy nevykvete, ale skrývá v sobě světlo jiných květin.
Díky tvé lásce v mém těle žije potmě těžká vůně stoupající ze země.
Miluji tě, aniž bych věděl, jak, kdy či odkud.
Miluju tě zpříma, nekomplikovaně a bez pýchy.
Miluji tě, protože jinak milovat neumím.
Kde neexistuji já ani ty,
jsme si tak blízcí, že tvá ruka na mé hrudi se stala mou.
Tak blízcí, že zavřeš oči a já usínám.“
Vypadáš úplně jinak, než když jsi před pár týdny odjížděla.
Já to věděla! Věděla jsem, že se něco změnilo.
Cítím se jinak.
Je to divný, ale cítím se mladší. Je to možný?
Matka příroda dělá divy.
Stejně jako láska.
Gigi, já nejsem zamilovaná.
Kdo to je?
Jdu otevřít.
Nazdar.
Čaues.
Jenom já.
- Pojď dál. Co cesta? - Díky.
- Všechno v pohodě. - Fajn.
A co tvůj výlet?
Přežila jsem a jsem tady.
- Jo? - Bylo to dobrý.
Počkat. Co to…
To je divný.
Co to děláme?
Chci říct, že to všechno mezi námi
vždycky bylo mnou, a ne tebou,
protože jsem v sobě měla spoustu vzteku
a viny za to, co se stalo.
Je to vůči tobě nefér a ráda bych začala znovu.
Miluju to osvícení, co z tebe vyzařuje. To je milý.
- Fajn. - Jo.
Dáme si kafe, je tam Gigi.
Pořád nesladíš?
Ne, cukr zbožňuju.
- Vzalas ho na milost. - Jo.
Správný krok.
Takže se vrátíš z túry a najednou je z tebe úplně jiný člověk.
Ale rád bych řekl, že jsem rád, že jsi nezahynula v lesích.
- Dík. Nejsem úplně neschopná. - To vím, ale…
Teď už budeme o věcech víc mluvit, že jo?
Vím, že je to nepříjemné, ale musíme. Jinak to nevyřešíme.
- No nevím. Gigi! - Dunky! Chlapečku! Tys dorazil.
- V šest připravit, o půl vyrážíme. - Jasně.
Kam jedeme?
Knižní klub pořádá narozeninovou oslavu pro Gigiina střídavého přítele Rickyho.
To asi vynechám.
- Vynecháš oslavu? - Jo.
Na oslavu musíš. Proč bys ji vynechávala?
- Tak jo, budu lepší sestra. - Tančíme.
Moje řeč, tančíme!
- Říkám, že pojedu. - Pojedeš!
Všechno nejlepší, Ricky.
- Gigi! - Pane jo!
Ricky a Gigi zase spolu.
- Ty jo. - To dává smysl.
- Panebože, naprosto. - Nádhera.
Úžasný.
To je poslední, nebo odpadnu.
Dva drinky je na amatérku dobrý výkon.
Cestou jsme mluvili o tom, kdo je náš člověk,
člověk, na kterého se můžeš spolehnout,
a můj člověk jsi vždycky byl ty.
Doufám, že bych mohla být ten tvůj.
Ty jsi vždycky byla můj člověk.
Díky, Duncane.
Budu se snažit tomu dostát.
Dobře, ale nejdřív…
Musíme si zatančit. Tu písničku miluju.
- Musíme? - Musíme.
Dobrý?
Kam jsi zmizel?
Četla jsem tu báseň.
Já ji nenapsal.
Vím, žes ji nenapsal.
Krásná. Měla jsem zůstat.
Měla jsi pravdu.
Choval jsem se jako žárlivý přítel,
ale to jenom proto, že tvůj přítel chci být už strašně dlouho.
Už nemůžu ztrácet čas a nebýt s tebou každý den.
Vím, že se mi život změní, a měla bys to zvážit.
Doufám, že to uděláš.
Že to zvážíš a zvážíš i mě.
Tuhle písničku miluju.
Chceš mě vidět tančit?
Jo.
A chceš vidět ty mě?
Tak dlouho, jak to jen půjde.
Jakeu, kamaráde!
Tak jo, lidi!
Tak jo, lidi.
Tak jo, lidi!
Jo.
PODLE KNIHY KATHERINE CENTEROVÉ ŠTĚSTÍ PRO ZAČÁTEČNÍKY
Překlad titulků: Barbora Vrbová