Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‎Obiectivele drumeției mele.
‎Să mă conectez mai profund cu natura.
‎Să mă ridic din propria cenușă ‎ca un afurisit de phoenix.
‎Să obțin naibii un atestat.
‎La mulți ani! Azi s-ar fi împlinit ‎șase ani de la nunta noastră.
‎Mi-e dor de tine.
‎Perfect! Gata, mulțumesc!
‎- Ești bine? ‎- Da.
‎Bine.
‎- Vin imediat. ‎- Bine.
‎Iau unul. Mulțumesc!
‎Felicitări, Helen!
‎Acum faci ceva de genul ăsta.
‎Salut, surioară! ‎Bine că ai pus mâna pe el.
‎Mai lasă-l în pace! E ziua nunții lui.
‎Și pe mine! E ziua nunții mele.
‎Nu pot, fiindcă nu cred deloc ‎că e potrivit pentru tine
‎și nici Jake nu crede.
‎- Ce? ‎- Cine?
‎Cine? Jake, cel mai bun prieten al meu ‎din clasa a opta.
‎- Ai un atac cerebral? ‎- Nu.
‎Eram cu spatele, nu l-am văzut. ‎Ce mai faci, Jake?
‎Bine, sunt bine. Arăți… minunat.
‎Mulțumesc.
‎Mulțumesc!
‎Duncan, apreciez chestia asta a ta ‎cu protejatul surorii,
‎dar nu e nevoie, da?
‎Sunt cu Mike de mult timp.
‎Acum suntem căsătoriți.
‎Azi suntem căsătoriți și o să ne fie bine.
‎Mie o să-mi fie bine.
‎Așa că mulțumesc, dar am un pic ‎mai multă experiență de viață decât tine.
‎- Nu suntem cu mult mai tineri, Helen. ‎- Cinci ani.
‎Știm și noi când facem o mare gre…
‎- Iar? ‎- Om la pământ!
‎Mamă! Ce mișcare!
‎- Ești bine? Te ajut să te ridici. ‎- Mersi.
‎A fost o greșeală, ăsta era cuvântul. ‎Ăsta era.
‎Duncan!
‎A văzut cineva gazda petrecerii?
‎S-a dus la râu cu o fată.
‎Ce fată? Ce râu?
‎Helen, bună!
‎- Ce faci? ‎- L-ai văzut pe Duncan?
‎Trebuie să-i dau cheile, ‎are grijă de casa mea.
‎Ce e cu Duncan?
‎L-ai văzut? Ce?
‎L-ai văzut pe Duncan? Are grijă de casă. ‎Trebuie să-i dau cheile.
‎Scuze, n-aud nimic din ce zici.
‎Fiindcă urlă muzica! ‎Cine o pune să urle așa?
‎Da, așa e. Vrei să ieșim afară?
‎Bine, da. Afară o să te pot auzi.
‎Nu mă așteptam să te văd.
‎Da, trebuia să-i las cheile ‎idiotului de frate-meu.
‎S-a dus la râu cu iubita ‎acum vreo 30 de minute.
‎Ce iubită?
‎O cheamă Molly. E drăguță, ți-ar plăcea.
‎- Mike! ‎- Mai vorbești cu el?
‎Mă sună des. ‎Cred că uită că suntem divorțați.
‎Înțeleg.
‎De ce nu stai să bei ceva?
‎Nu, mâine plec din oraș.
‎- Haide! E devreme. ‎- Nu, vreau să merg să-mi fac bagajele.
‎Da.
‎Știi ce? Țin minte ‎că erai foarte distractivă.
‎- Poftim? Cum adică? Încă sunt. ‎- Nu asta voiam să spun.
‎Sunt distractivă ‎peste puterea ta de înțelegere.
‎În fine, îi dai tu cheile mele lui Duncan?
‎Trebuie să stea la mine cât lipsesc.
‎Deși… cine știe dacă n-a uitat?
‎- O să aibă grijă de casă. ‎- Cum a avut de Castravecior?
‎Aia n-a fost vina lui.
‎L-a lovit cu mașina. ‎A fost vina lui Castravecior?
‎- Câinele a mai trăit zece ani după asta. ‎- Nu asta e ideea.
‎- Mă bucur să te văd, Helen. ‎- Și eu.
‎Dar poate îi zici bunului tău prieten ‎că e de rahat.
‎Cu siguranță n-o să-i spun.
‎FERICIREA PENTRU ÎNCEPĂTORI
‎- Salut! ‎- Bună! Ți-a dat Jake cheile?
‎Da. Scuze pentru aseară! Cafea?
‎Super!
‎- Cu zahăr, fără lapte. ‎- Mulțumesc.
‎N-o mai beau cu zahăr, dar mulțumesc.
‎Serios? N-o mai bei cu zahăr?
‎Încerc să reduc zahărul.
‎Ești gata să stai sub cerul liber, ‎să pictezi cu toate culorile vântului?
‎Dacă vezi vreun urs… ‎Am văzut multe documentare cu urși.
‎Poți să-i scarpini pe burtă, le place.
‎Super! O să-mi notez.
‎Te rog să nu-mi arzi casa.
‎Și nu te atinge de suculente, ‎nu trebuie udate.
‎Par foarte uscate, vor mereu apă.
‎Uite o listă cu ce să faci cât lipsesc.
‎Urmează lista, tot ce ai nevoie e acolo.
‎Bine, parcă e… ‎făcută de un criminal în serie.
‎- Ai laminat-o. Ai aparat special? ‎- Te rog, nu face prostii!
‎O să încetezi vreodată să mă critici?
‎Fă ceva bine și n-o să te mai critic.
‎- Bine? ‎- Asta era! Asta e soluția.
‎E timpul să crești, ai 35 de ani.
‎Fac bine niște lucruri. ‎Sunt adult, bărbat în toată firea.
‎- Da. ‎- Da?
‎Teoretic.
‎O să te distrezi ca niciodată. ‎O să iei insigne, o să-ți faci prieteni.
‎- E o excursie pentru adulți. ‎- Da.
‎Nu mă duc în tabără.
‎Da, insigna de arcaș.
‎- Nu e cu arcuri. ‎- Bine. Distracție plăcută!
‎- Mersi, Duncan. ‎- O să fie bine.
‎Mulțumesc!
‎- Sunt responsabil. Așa ceva. ‎- Da…
‎- Pa! ‎- Pa!
‎Salut-o pe bunica Gigi din partea mea!
‎AUTOSTRADA 80. NEW YORK, CONNECTICUT
‎Gigi, ești acasă?
‎Sunt la clubul de lectură. ‎Mă întorc repede.
‎Înseamnă că mănânc singură.
‎Frumoasă visătoare ‎Trezește-te pentru mine
‎Te-așteaptă roua și a stelelor lumină
‎Vacarmul lumii urâte de peste zi
‎Frumoasă visătoare ‎Trezește-te pentru mine
‎Bravo!
‎Scumpo, cât mă bucur că ai venit!
‎Și eu mă bucur că am venit.
‎Arăți minunat, Gigi!
‎Nu poți să fii delăsătoare ‎nici când vrei, nu?
‎- Să căutăm deșeuri spațiale! ‎- Bine. Știi că eu nu găsesc niciodată.
‎Trebuie să te uiți mai de aproape ‎la imaginea de ansamblu.
‎Nu. De asta i se zice „de ansamblu”.
‎Nu trebuie să te uiți la ea de aproape.
‎Cum te simți?
‎La fel.
‎Nu. Ești aici, deci ești mai bine.
‎Așa e.
‎S-a terminat tot?
‎Da. Totul e semnat, pecetluit și înmânat.
‎Și nu l-am văzut de mai bine de un an,
‎dar acum că e oficial, ‎m-a apucat iar tristețea.
‎Înțelegi ce zic?
‎Nu, de fapt.
‎Bunicul tău a murit, ‎nu mi-a dat opțiunea divorțului.
‎Dar tot ai de gând
‎să te duci în drumeția asta nebunească?
‎Nu-ți faci griji?
‎Nu, de ce să-mi fac?
‎N-am fost cu cortul în viața mea.
‎Ultima oară când am fript bezele cu tine, ‎era să dau foc la casă.
‎- Ce motiv de griji am? ‎- Uitasem de asta.
‎Mi-e dor de tine, Nate.
‎- Bună, Mike! ‎- Helen, bună!
‎Scuze că te deranjez. ‎Auzi, pot să trec pe la tine?
‎Mike, nu sunt acasă.
‎Am centura, sunt în mașină. ‎Mă duc într-o drumeție.
‎Drumeție? Cu rucsacul în spate?
‎- Da. ‎- Tare, pare distractiv.
‎Ascultă, acum că suntem în fine divorțați,
‎îmi dau seama că ne-am căsătorit, ‎dar eu nu eram căsătorit.
‎- Nu eram în căsnicie. ‎- Da.
‎Da, știu.
‎Și cred că acum știu cum să fiu căsătorit.
‎Mike, o să închid, da?
‎Trebuie să închid telefonul. ‎Te sun când mă întorc, da?
‎- Vorbim când te întorci. ‎- Pa, Mike!
‎Bine, ai gri…
‎Nu am uscător de păr în camera asta.
‎E în camera 16. O vrei pe asta?
‎Vreau uscător de păr, nu altă cameră.
‎E prins de perete, nu se poate scoate.
‎Bună! Mergi în drumeție cu CSN?
‎Slavă Domnului! Încă cineva bătrân! ‎Credeam că sunt singurul!
‎E o gașcă de tineri scârboși, ‎cu trupuri și minți tinere?
‎Vestea bună e că suntem doi. ‎Vestea rea e tot aia.
‎- Sunt Hugh. ‎- Eu sunt Helen.
‎Știu că nu par Hugh. ‎Tata m-a botezat după Hefner.
‎Credea că așa o să ajung un afemeiat.
‎Poftim?
‎Acum e mort.
‎Hefner, nu tata. El e în Calabasas.
‎Serios. Plec să-mi găsesc patul ‎în motelul ăsta.
‎E o experiență oribilă deja, nu?
‎Bine, Lulu, mersi pentru nimic.
‎Nu te lăsa ucisă astă-seară, Helen! ‎Mâine pornim.
‎- Mă îngrijorează fumul din spatele tău. ‎- Nu, e doar decorul meu.
‎Da, îmi plac chestiile de Halloween, ‎gen condimentele pentru dovleac.
‎- E stilul meu. ‎- Serios?
‎Am avut mononucleoză ‎în camera în care stai, poftim.
‎- Mulțumesc mult! ‎- La 19:00 e karaoke în sala de ședințe.
‎- Eu organizez tot. ‎- Tare, mulțumesc.
‎Bună dimineața!
‎- Au semnat toți declarațiile? ‎- Da.
‎Bună dimineața, oameni buni!
‎Luați loc, vă rog, și începem.
‎Bună!
‎Oameni buni, pregătiți-vă ‎pentru aventura vieții voastre.
‎Mă numesc Beckett, ‎eu voi fi ghidul și instructorul vostru.
‎Pe harta din spate ‎veți vedea harta traseului nostru.
‎Vom parcurge o parte din cei 80 km ‎din Traseul Apalașilor din Connecticut
‎și vreo 50 km din statul New York.
‎E dificil, dar e frumos.
‎În drumeție, ‎ne vom recrea în mod responsabil.
‎Aveți principiile aici.
‎Nu lăsăm urme, planificăm și ne pregătim.
‎Asta facem acum.
‎Asimilați-le!
‎Traseul începe la o oră de aici ‎și se încheie la Painted Meadow.
‎Înainte să intrăm în subiect, ‎facem rapid turul sălii,
‎să ne familiarizăm unii cu alții,
‎apoi trecem la echipament.
‎Țineți minte, ‎oamenii ăștia sunt echipa voastră.
‎Bun! Numele și de ce sunteți aici. Start!
‎Bună, sunt Windy. Nu Wendy, Windy, cu „I”.
‎Am 28 de ani, am terminat masteratul
‎și sunt aici ‎fiindcă ador activitățile în aer liber.
‎Fratele meu a făcut cursul ‎și i s-a părut fantastic.
‎Și-a rupt piciorul, ‎dar cred că a fost vina lui.
‎Îl țin minte.
‎- A fost vina lui. ‎- Da.
‎Următorul.
‎Bună! Sunt Hugh.
‎Am… de ani.
‎Sunt destul de bătrân să nu-mi zic vârsta.
‎Ea știe ce vreau să zic.
‎Sunt actor aspirant.
‎Ador provocările, dar urăsc frustrarea.
‎Sunt aici să trec peste asta.
‎Vreau să mă scald ‎în durere și frustrare, practic.
‎Bine. Așa va fi.
‎Următorul?
‎Da.
‎Salutare! Mason, 28.
‎Broker de mărfuri, duc o viață de broker, ‎știți ce vreau să zic?
‎Fac drumeții de când eram bebeluș.
‎Sunt aici ca să nu-mi pierd antrenamentul.
‎Dacă aveți întrebări, ‎sunt o carte deschisă.
‎Grozav. Dacă aveți întrebări, ‎vă rog să mi le puneți mie.
‎- Mulțumesc, ia loc! ‎- Sau mie.
‎Nu, nu ție. Ia loc, mulțumesc.
‎Următorul. Tu.
‎Bine.
‎Prima mea întrebare e câți ani ai.
‎Nu asta contează. ‎Numele și de ce ai venit.
‎Mă numesc Helen ‎și sunt profesoară de engleză.
‎Locuiesc la Pittsburgh
‎și am venit aici fiindcă am divorțat.
‎Ne-am despărțit acum mai bine de un an.
‎Au existat infidelități
‎și am fost despărțiți mult timp ‎înainte să divorțăm.
‎Dar e…
‎e ca o urticarie.
‎Se agață de tine, rămâne cu tine, așa că…
‎Cred că vreau o resetare.
‎Nu-ți dai seama, dar viața lasă urme.
‎Am pierdut o sarcină ‎cu mult înainte să ne separăm.
‎Familia pe care mi-am dorit-o ‎s-a dus pe apa sâmbetei.
‎Așa că sunt aici
‎fiindcă vreau să încetez ‎să-mi încalc promisiuni făcute mie
‎și vreau să încep să mi le țin, iar ăsta…
‎Ăsta e primul pas dintr-o mulțime.
‎Dar cred că spunând-o cu voce tare, ‎o să și cred asta.
‎Bine, e grozav.
‎Poți să iei loc.
‎Următorul? Tu?
‎Bună, sunt Jake.
‎Am fost medic, doctor,
‎dar nu mă mai ocup cu asta.
‎Și cred că am venit aici
‎din același motiv ca ea.
‎Scuze, nu ți-am reținut numele.
‎O cheamă Helen.
‎Helen.
‎Așa.
‎Am rezonat cu ce a zis Helen.
‎Uneori,
‎viața lasă urme ‎și trebuie să găsești o cale să ripostezi.
‎Așa că de asta sunt aici, ca să ripostez.
‎Bine, grozav.
‎Următorul?
‎Bună, sunt Sue,
‎din generația milenialilor,
‎și fac un jurământ al tăcerii ‎în această drumeție.
‎Îmi adâncesc dăruirea ‎față de spiritualitate.
‎Și credeți-mă, n-o să fie ușor,
‎fiindcă n-am mai făcut așa ceva
‎și am practicat dezbaterea ‎în liceu și facultate.
‎Așa că îmi place să dau replica, ‎dar o să-mi încep jurământul chiar acum.
‎- Începi acum? ‎- Da.
‎Da.
‎În fine, acum.
‎- Bine. ‎- Bună!
‎Sunt Kaylee. Am venit ‎să-mi înfrunt frica de lemn.
‎Când aveam opt ani, ‎tata ne-a construit o cabană de bârne.
‎Și n-a izolat-o de umezeală. ‎Era incomod, ca să nu zic mai mult.
‎Când ploua, parcă erai îngropat
‎într-un sicriu întunecos de lemn.
‎Nu e o amintire frumoasă.
‎Așa că…
‎Bine!
‎Acum… echipamentul.
‎RUCSACURI
‎SACI DE DORMIT
‎CORTURI
‎MÂNCARE, SCAUNE
‎DIVERSE
‎Cred…
‎Ai încălțăminte nouă? ‎N-ai primit-o pe cea trimisă de noi?
‎Ba da, dar am uitat-o acasă.
‎Noroc că asta îmi vine cât de cât, ‎deci e bine.
‎Tu ești problema.
‎Bine, oameni buni! Ne vom trezi la răsărit
‎și vom merge 10-20 km în fiecare zi.
‎Vor fi câteva zile în care nu facem nimic,
‎dar nu vor fi multe, deci savurați-le.
‎Căpușele sunt o problemă aici.
‎Trageți-vă ciorapii sus ‎și căutați-vă cu sfințenie.
‎V-ați primit bocancii cu săptămâni în urmă ‎și trebuia să-i fi purtat deja.
‎Ciorapii sunt foarte importanți.
‎Dacă se udă, veți face picior de tranșee.
‎Trebuie să-i scoateți și să-i uscați. ‎Îi puteți agăța de rucsac.
‎Veți dormi câte doi în cort.
‎Veți fi epuizați.
‎Veți urî pe toată lumea
‎și veți trage pârțuri într-o veselie ‎de la mâncarea deshidratată.
‎Asta nu e drumeție pentru începători.
‎Dar așa e trecută în catalog, nu?
‎Da, așa e.
‎Știți voi ce zic.
‎Vom primi noi provizii pe drum.
‎Luăm strictul necesar. ‎Nu șampon sau deodorant.
‎Dacă îl luați, vă pun să-l mâncați, da?
‎Și vă rog, luați-vă chiloți!
‎Eu?
‎Ai fi surprinsă.
‎Mi-am luat chiloți…
‎Asta-i tot.
‎Puteți lua cu voi un jurnal ‎și o carte pentru divertisment.
‎Vă puteți lua telefonul, ‎dar n-o să funcționeze.
‎- Da? ‎- Și dacă e o urgență?
‎Am telefon prin satelit.
‎Unde facem caca?
‎Vă aducem cu elicopterul la bază.
‎- Pe bune? ‎- Nu, nu pe bune.
‎Exact ca păsările sau animalele pădurii, ‎veți folosi pământul ăsta mare ca toaletă.
‎La sfârșitul drumeției vom vota toți
‎câștigătorul râvnitului atestat CSN ‎de cel mai bun drumeț.
‎Luați-vă proviziile în ora următoare, ‎faceți-vă bagajele imediat,
‎apoi puteți merge să mâncați la La Rosa.
‎E singurul restaurant din oraș.
‎Ne vedem la autobuz mâine la ora 6:00.
‎Cine întârzie nu vine în drumeție.
‎Să înceapă jocurile!
‎- Bine. ‎- Ai confirmat șoferul, da?
‎Kaylee?
‎Toată lumea să vină aici!
‎- Asigurați-vă că aveți tot. ‎- Rucsacul e doar 1,20 $.
‎Ce naiba cauți în excursia mea?
‎Excursia ta?
‎Da. Te-a trimis Duncan să mă supraveghezi?
‎Nu.
‎Ei bine, trebuie să pleci.
‎Nu plec nicăieri.
‎Uite ce e, ‎fac chestia asta pe cont propriu.
‎Pe cont propriu?
‎Cu Beckett și alți șase oameni?
‎Mi-am rezervat locul de mult timp. ‎Trebuie să mă suporți.
‎Doamne, ce enervant ești!
‎De acum înainte, nu ne cunoaștem.
‎Nu vorbi cu mine, nici nu te uita la mine!
‎S-a făcut. N-o să-ți vorbesc ‎și sigur n-o să mă uit la tine.
‎Nici măcar o dată.
‎Nici când o să plângi să te ajut.
‎Bine, fiindcă n-o să se întâmple.
‎Bine, super!
‎Perfect!
‎Acum dispari din fața mea!
‎V-ați luat tot?
‎Da.
‎Beckett, tot mi se pare ‎că-mi lipsesc niște informații esențiale.
‎E un curs practic, înveți pe parcurs.
‎Poftim, asta o să te ajute.
‎Dar mă simt ușor neinformată ‎pentru cineva aflat la început.
‎Scrie acolo tot, o să te lămurești.
‎Și dacă nu reușesc?
‎O să mori.
‎Salut!
‎Nu pricep de ce nu e cafea. ‎Am porniri criminale fără cafea.
‎- O să fie mai greu decât credeam. ‎- Tot spui asemenea lucruri.
‎- Ce lucruri? ‎- Că e îngrozitor
‎și o să fie mai greu decât credem.
‎- De ce? ‎- Da, scuze…
‎Am tendința asta. ‎Știu că e nasol. Încerc să mă las.
‎Mama crede că se împlinește ce spui.
‎Spui lucruri bune, ‎se întâmplă lucruri bune și invers.
‎Am încercat cu actoria.
‎Știi? „Sunt un actor bun.
‎O să primesc roluri. Sunt Meryl Streep.”
‎Dar nu ține. Nu sunt Meryl Streep.
‎Vând asigurări, deci…
‎E o slujbă bună.
‎A fost o seară…
‎Uite-o pe dra Chaplin. ‎Sue, ce e cu sunetul tăcerii?
‎Încep de mâine. Îi povesteam lui Kaylee…
‎Nu, nu mi-am băut cafeaua. ‎Spune-i mai departe lui Kaylee.
‎Da? Dar te iubesc.
‎Kaylee, am rămas fără benzină ‎pe marginea drumului.
‎'Neața, supermodelelor!
‎Bună ziua!
‎Helen, te simți bine?
‎Nu mă simt bine.
‎Nu trebuia să fi băut ‎a doua margarita aseară.
‎Ai băut margarita?
‎Tocmai am zis că am băut două, deci da.
‎Ți-ai luat o carte, să te distragă?
‎Nu, nu mi-am luat carte.
‎Încalcă regulile. A uitat cartea.
‎- Așa e. ‎- Pârâciosule!
‎N-am uitat-o, n-am luat-o fiindcă vreau ‎să mă concentrez pe natură.
‎Înțeleg.
‎Eu mi-am adus.
‎Am adus ‎Hispanicii Asiei: Cum încalcă ‎americanii filipinezi regulile rasei.
‎Cum le încalcă?
‎Le încalcă…
‎- Îți spun după ce o citesc. ‎- Bine.
‎Eu am luat un manual de psihologie.
‎Și uite, Jake a luat tot un manual, ‎dar despre balene.
‎- Și foci. ‎- Și foci! E drăguț foc.
‎Se duce să le studieze în Baja după asta. ‎E demențial!
‎Chiar e demențial. Pare chiar o nebunie.
‎E o nebunie. O să fie de pomină. ‎Îți împrumut oricând manualul, Hannah.
‎Mă numesc Helen.
‎Bine, oameni buni! ‎Test: ce faceți dacă vă rod bocancii?
‎Luăm măsuri.
‎Așa e, Ellen, ‎rosătura e începutul unei bășici.
‎Luați-o ca pe o bășică în formare.
‎Dacă apare, vă opriți și o îngrijiți, ‎altfel o să vă dărâme.
‎Asta e Normandia noastră. Ziua Z.
‎Mergem 16 km și într-o oră începe durerea.
‎Dormiți, meditați, orice vă ajută.
‎Să mergem!
‎Ura!
‎Nu vă uitați sticlele, cănile sau cărțile!
‎Băieți, am ajuns!
‎O să fie greu rucsacul ăsta.
‎- Da! ‎- M-am blocat, mersi!
‎Hugh, te miști mai cu talent ‎sau așa o să mergi?
‎Drumeție plăcută!
‎Oameni buni, mergeți la toaletă acum!
‎Unde e?
‎Acolo!
‎Vin și eu.
‎Fir-ar!
‎Nu!
‎Să mergem, oameni buni!
‎Pregătiți-vă de cea mai tare experiență ‎din toată viața voastră!
‎- Ce naiba ai? ‎- Doamne, piciorul tău!
‎- Sunt bine. ‎- E sânge?
‎Ba nu ești. Cum ai reușit?
‎Serios? Nici n-am început.
‎M-am dezechilibrat punându-mi rucsacul.
‎Doamne! Unde e trusa medicală? Jake.
‎Putem merge? N-am nimic. Se usucă imediat.
‎Poftim? Parcă ai lovit o arteră.
‎Știți ce? Avem un rănit. Să ne adunăm!
‎- E mult sânge. ‎- Putem să n-o facem?
‎E ridicol.
‎Doctore, fiind sanitarul grupului, ‎e treaba ta.
‎Să-l privim pe J-Dog la treabă!
‎Ba mai bine ne așezăm.
‎Haide!
‎Cum ai găsit ‎cea mai ascuțită piatră din pădure?
‎Așa sunt eu, norocoasă.
‎Ce tâmpenie, Ellen!
‎Ultima oară când m-am tăiat așa, ‎am căzut urcând scările.
‎Nu coborând, urcând.
‎M-am lovit la cap. Sângerezi mult la cap.
‎- Cum merge tăcutul, Sue? ‎- Sunt în pauză.
‎Ne faceți un pic de loc? ‎Duceți-vă mai încolo, vă rog.
‎Așa deci… ai divorțat în fine de cretin?
‎Da, am divorțat. Mersi de întrebare.
‎Da… N-o să știu niciodată ‎ce ai văzut la el.
‎- Gata, am terminat. ‎- Mulțumesc.
‎- Ciudat loc de pornire. ‎- Mie mi se pare frumos.
‎Ce faci? Mă ocup eu.
‎Gata, Jake?
‎- Da, e bine. ‎- Rucsacurile sus!
‎- Gata? ‎- Gata.
‎Gata!
‎Bine.
‎Da? Putem porni odată?
‎Țineți-vă după mine ‎și nu vă pierdeți de grup.
‎E mai mult lemn decât mă așteptam.
‎E o pădure.
‎Pe aici, lucrați în echipă!
‎Când a zis „fără șampon”, ‎se referea la cel uscat?
‎La oricare. ‎Omoară algele și bacteriile din natură.
‎- Serios, de asta ne pasă? ‎- Aveți grijă, drumul e pietros.
‎Tot drumul e la deal?
‎Asta numim distracție de nivel unu.
‎Ăsta e pietros?
‎Nivelul doi ce e?
‎O clipă, Mason.
‎Hai, omule!
‎Știu că e nașpa să mergi încet, ‎dar spiritul de echipă contează în natură.
‎Ține minte!
‎În față e o poiană cu pietre. ‎Acolo ne oprim de prânz.
‎Atunci o iau înainte.
‎Bravo tuturor!
‎- Câțiva kilometri și luăm prânzul. ‎- Ce zi superbă!
‎Așa e. Avem mare noroc.
‎Hidratați-vă! Mai avem trei ore de mers.
‎Știu că mulți n-ați văzut, ‎fiindcă Ellen e în spate.
‎- Cine? ‎- Eu.
‎Uite un om albastru!
‎- Bună! ‎- Salutări!
‎A urcat pe doi bușteni ‎care erau în drumul nostru.
‎De ce nu facem asta?
‎- Pot fi putrezi. ‎- Exact.
‎Asta voiam să zic.
‎Un buștean putred nu te ține. ‎Îți rupi piciorul și ești evacuat urgent.
‎Nu mai face, Ellen!
‎Poți sta pe el. ‎Ai fundul lat, greutatea se împarte.
‎- Nu-ți rupi fundul. ‎- Ea ar reuși.
‎Beckett?
‎- Mă cheamă Helen, cu „H”. ‎- Bine.
‎Strângeți tot, pornim.
‎Frumos, cu pași medii.
‎A fost de rahat.
‎Se întunecă, ar trebui să poposim.
‎Bună idee, ce avem la cină?
‎Nu vă opriți!
‎Bine! Pare un loc bun de înnoptat.
‎În tabără nu există ierarhie. ‎Contribuim toți.
‎Jake, tu faci focul. ‎Windy, împarți mâncarea.
‎Mason, Sue, Hugh, Helen și eu ‎instalăm corturile.
‎Iar tu, Kaylee…
‎stai pe aici.
‎Serios, ce avem la cină?
‎Dacă vindeai la vârf, în aprilie,
‎aveai un câștig de doi dolari la cupru.
‎Acum urmează o creștere inevitabilă.
‎Tranzacționezi metale prețioase? ‎Sau doar fonduri?
‎De fapt, încă analizez piața.
‎De cât timp faci asta?
‎Tranzacționare? De vreo patru ani, ‎cu un profit mediu anual de vreo 25%.
‎Îmi place să mă forțez ‎să merg în aventurile astea.
‎Știi tu, să mai ies din birou.
‎La fel.
‎Da. Oamenii își închipuie ‎că știu cine sunt din cauza asta.
‎Dar nu sunt doar suma elementelor mele.
‎Cred că toți suntem mai mult decât părem.
‎Știe cineva ce facem cu mâncarea?
‎O feriți de mine.
‎O agățăm între doi copaci, ‎să n-ajungă urșii la ea.
‎Corect. De ce?
‎Ca să nu mănânce scârboșenia deshidratată.
‎- Da. ‎- Sau ca să nu atragi urșii la tabără.
‎Așa e. Luați mâncarea și veniți cu mine.
‎Abia ne-am așezat!
‎Doamne!
‎Cine se oferă să agațe primul mâncarea?
‎Jake?
‎Bine.
‎Probabil trebuie să exersezi.
‎Ideal ar fi ca punga să atârne ‎la 3,5 metri în aer,
‎între doi copaci ‎aflați măcar la 3,5 metri. De ce?
‎Ursul se poate urca în copac după ea. ‎Nu trebuie să ajungă la mâncare.
‎Exact.
‎Ne trebuie două sfori de 15 metri.
‎Sunt sfori speciale, deci sunt ușoare.
‎Helen, îi arunci sticla de apă lui Jake?
‎Apoi legați sticla de apă cu un cârlig.
‎Apoi vom lega cele două sfori ‎de doi copaci diferiți,
‎după ce am atârnat punga.
‎Doamne! N-are decât să-mi ia mâncarea. ‎Treaba asta e ca fuziunea la rece.
‎Ador bucătăria de fuziune.
‎Acum vom arunca sforile ‎peste două ramuri opuse.
‎- Eu una, Jake cealaltă. ‎- Ce a zis?
‎Asta nu mă lămurește deloc.
‎- Bine, Beckett! ‎- Să vedem ce poți!
‎Arată-ne ce poți!
‎Cât pe ce!
‎- Nu te lăsa! ‎- Mai încercăm o dată.
‎O să reușești!
‎Frumos!
‎Bravo!
‎Așa, fă-i vânt!
‎Ai grijă la nas!
‎Aruncă mai de jos.
‎Ai mai făcut asta?
‎Bineînțeles.
‎O să reușești.
‎- Fără grabă. ‎- Încă o dată.
‎- S-a dus. ‎- Da!
‎- Poftim. ‎- Da!
‎Am reușit.
‎Când sfoara e trecută pe după cracă, ‎agățați punga de mâncare de ea.
‎- Da? ‎- Să ne așteptăm să vedem urși?
‎Suntem în sălbăticie, ‎așteptați-vă la orice.
‎Și câini vagabonzi mari?
‎E foarte puțin probabil.
‎Dar dacă ursul e turbat?
‎- Dacă e turbat, s-a terminat. ‎- Ce anume?
‎Nu poate roade sfoara?
‎Și asta e puțin probabil,
‎dar dacă un urs turbat e așa de insistent, ‎tu ești mort și el e sătul.
‎De asta se numește ciclul vieții.
‎- Mufasa. ‎- Jake, te duci acolo?
‎Acum o să înălțăm punga.
‎Asta e! Să vedem cum se face!
‎O mână peste alta.
‎N-ar trebui să fie prea grea, ‎să se poată ridica ușor.
‎Și legați sfoara ca s-o fixați.
‎Vedeți? E ușor.
‎Gata. Se întunecă, oameni buni.
‎- Înapoi la tabără. ‎- Da.
‎URS TURBAT? DOI COPACI, 3,5 METRI?
‎Eu…
‎Am degetele bocnă.
‎- S-a răcit foarte repede, nu? ‎- Da, Doamne!
‎- Nu sunt obișnuită. ‎- Vin din California, nici eu nu-s.
‎Ești bine?
‎Da, întotdeauna. Tu?
‎Mi-e dor de mama.
‎Dar tuturor ne e dor, nu?
‎Da.
‎Cum ți-e dor?
‎Suntem cele mai bune prietene. ‎Vorbim aproape zilnic.
‎Ești apropiată de mama ta?
‎Eu și fratele meu am fost crescuți ‎de bunica, pe care o cheamă Gigi.
‎Înțeleg.
‎Pot întreba ce s-a întâmplat cu mama?
‎E mult de povestit și sunt cam obosită.
‎N-ar trebui să discutăm acum.
‎Nu-i nimic, e în regulă.
‎Ai o feblețe de drumeție?
‎Feblețe de drumeție?
‎Opțiunile sunt destul de limitate, nu?
‎Corect. Chiar sunt surprinsă de mine,
‎fiindcă nu știu ce se întâmplă cu mine,
‎dar tare îmi place de Jake!
‎E foarte drăguț, foarte atrăgător
‎și nu e un găgăuță.
‎Și e doctor!
‎Știu că a zis asta. ‎Era doctor, se pare că a renunțat.
‎Mai degrabă decât doctor, ‎e un om care renunță.
‎Aveam impresia că face doar o pauză.
‎Dar chiar și așa, ‎pleacă în aventuri și studiază balenele.
‎Da. Nu ți se pare cam sărit de pe fix?
‎Un bărbat în toată firea ‎să studieze balenele? Parcă are opt ani.
‎Mie mi se pare bengos.
‎Da, dar nu.
‎Pentru mine, bengoșii nu se duc ‎să studieze fauna marină.
‎Nu știu, pare ciudat.
‎- Păi… Noapte bună! ‎- Noapte bună!
‎Da, hotdog?
‎- 'Neața! ‎- Bună!
‎- Fir-ar! ‎- Te-am prins.
‎Bună, Jake!
‎Da, poftim.
‎Te doare capul?
‎Da, dacă stau să mă gândesc.
‎- Bea mai multă apă. ‎- Bine.
‎Poți lua un paracetamol, dacă nu trece.
‎Și fesul pare strâmt, poate asta e.
‎- E în regulă. ‎- Vrei cafea, Ellen?
‎Sigur. Dar mă cheamă Helen, cu „H”.
‎Serios? Helen?
‎Cu „H”, Helen.
‎Mulțumesc.
‎- Am nevoie de ajutor cu bandajul. ‎- Sigur.
‎Stăm pe piatra aia?
‎- Aduc trusa medicală. ‎- Bine.
‎- De ce e grozavă cafeaua? ‎- Nu știu.
‎Sunt bengos la făcut cafea?
‎Am auzit povești despre ce bengos ești.
‎Mă întreb de ce ai atâția ochelari la gât, ‎dacă ești atât de bengos.
‎Sigur ți-ai adus destui?
‎Te enervez atâta, ‎că te iei de ochelarii mei? Foarte matur.
‎- O să te iei și de ai lui Hugh? ‎- Nu.
‎Am prezbitism, ‎deci îmi trebuie ăștia uneori.
‎Ăștia sunt de soare.
‎Soarele e puternic, are sens.
‎Și mai am o problemă cu vederea nocturnă. ‎În fine, ce contează?
‎Auzi? Genunchiul e în regulă.
‎Am niște bășici, dar dacă îmi dai ‎ce trebuie, mă ocup singură.
‎Sunt deja bășici?
‎Nu luai notițe?
‎Ba da. Am scris „ia măsuri” ‎de vreo cinci ori.
‎Dar n-am luat măsuri la timp.
‎În fine, dă-mi și mă ocup singură.
‎Arată-mi!
‎Măiculiță! Arată ca un film de groază. ‎De ce n-ai zis?
‎După genunchi și rămasul în urmă, ‎n-am vrut să vă mai țin pe loc.
‎Nu e… Sunt puternică, ‎nu prea simt durerea.
‎- Da? ‎- Da.
‎Helen, ești deprimată?
‎Despre ce vorbești?
‎- De ce ești aici? ‎- Probabil din același motiv ca tine.
‎- E imposibil. ‎- Bine.
‎Sunt aici fiindcă mi-am dorit ‎o nouă provocare,
‎să-mi depășesc limitele ‎și să-mi resetez viața într-un fel.
‎Stai așa! Celălalt picior.
‎Oamenii se rănesc grav ‎în drumețiile astea tot timpul.
‎Știu, dar au conducere nouă.
‎Conducere nouă? Beckett?
‎Ai încredere în el? Nu ți-a dat de gândit ‎teancul de declarații de exonerare?
‎Nu, am de gând să iau atestatul.
‎Ai noroc dacă scapi cu viață.
‎Nu! Aici te înșeli.
‎Crezi că stai de vorbă cu vechea Helen,
‎profa vai de capul ei ‎care se culca la 21:30, dar nu-i așa.
‎Asta e varianta nouă și modernizată, ‎care scuipă pericolul în față
‎și face pipi în pădure.
‎Pare foarte scârboasă.
‎Da. Chiar este.
‎Scuze, ce era cu vederea nocturnă?
‎E…
‎Nimic, nu spune nimănui de asta, da?
‎- De ce? ‎- N-am trecut controlul medical.
‎- Ești nebun? ‎- Nu mergem noaptea, deci nu contează.
‎Abia ai zis ce periculos e aici ‎și vorbeai cu cineva cu vedere perfectă.
‎Da… Ca și tine, ‎aveam nevoie de niște provocări.
‎Sunteți bine?
‎- Da. ‎- Foarte bine.
‎- Doamne, cred că glumești! ‎- Nu-i nimic.
‎Ascultați!
‎Helen cu „H” s-a ales ‎cu patru bășici din prima zi.
‎Doamne! Iar începem.
‎Mason e parțial responsabil ‎de bășicile lui Helen. De ce?
‎Iată de ce: fiindcă „experții” ca Mason
‎îi presează pe începătorii ca Helen.
‎Cei ca Mason provoacă accidente ‎la fel de des ca cei ca Helen.
‎Serios, amice?
‎Mi-am făcut rău doar mie.
‎Nu faceți ca Mason!
‎Purtați-vă frumos, lucrați în echipă.
‎Și nu faceți ca Helen!
‎Dacă vă rod bocancii, ‎cum am explicat pe larg în autobuz
‎și înainte, și după autobuz…
‎- Luați măsuri. ‎- Imediat.
‎Helen cu „H”, folosești centura raniței?
‎Doamne!
‎Drumeți, 80% din greutatea rucsacului ‎trebuie să fie pe șolduri,
‎nu pe umeri, da?
‎Strângeți-vă cureaua, ‎altfel o să obosiți foarte repede.
‎Mă descurc mai bine ‎când mi se spune ce fac bine.
‎Fă ceva bine și îți spun!
‎Am mai auzit asta.
‎Să ne cărăm! Să mergem, oameni buni!
‎Avem de făcut 16 km azi.
‎E timpul pentru porecle ‎și nu vi le alegeți singuri.
‎LEMNIȘOR
‎Apoi am zis…
‎Bună ziua!
‎Uite cine a decis să ni se alăture.
‎Bate palma!
‎MESERIAȘUL
‎DEPOZITARE MÂNCARE
‎Da.
‎SFÂRȘITUL LUMII
‎E zi de drumeție!
‎Bună!
‎Salutare!
‎- Gata? ‎- Da.
‎Provin din pădurile de lemn tare ‎din estul Canadei.
‎Era atât de ușor de evitat, ‎dar tu ai picat în ea.
‎- Da. ‎- Tipic ție.
‎Cred că da.
‎Beckett, trebuie să întreb.
‎Frate-meu zice că și-a rupt piciorul ‎jucând fotbal cu o piatră. Așa e?
‎Absolut! Frate-tău a fost o mare pacoste.
‎LIMITATOR DE VITEZĂ
‎- Studiezi fericirea? ‎- Da.
‎Psihologia se concentra pe probleme. ‎Nevroze, patologii și tulburări.
‎Ideea era să analizezi părțile nasoale ‎ale vieții, ca să le vindeci.
‎Da.
‎Eu studiez ce fac bine oamenii.
‎Cum procedează ‎oamenii fericiți și adaptați.
‎E foarte logic.
‎Pauză de hidratare două minute! ‎Mâncați ceva, dacă trebuie!
‎Bine, deci nu ne așezăm.
‎Seara la culcare, notez trei lucruri bune.
‎- E un exercițiu pe care-l studiez. ‎- Și te face fericit?
‎Oarecum. De exemplu, ‎spune trei lucruri bune de azi.
‎Windy, nu cred ‎că găsesc trei lucruri bune.
‎Vremea se răcește ‎și mi se vând gazele naturale,
‎pot să beau din nou vin alb ‎și rezist fără deodorant.
‎- Sunt bune. ‎- N-aveam nevoie să știu.
‎Helen, e rândul tău.
‎Bine. Mă bucur că avem discuția asta.
‎- Unu. ‎- Bine.
‎Terciul de ovăz de azi ‎a fost ceva mai puțin cauciucat.
‎- De acord. ‎- Mai zi, gândește-te!
‎Am unul bun.
‎Ador când te trezești dimineața ‎și ai fața rece de la aerul de munte,
‎dar sacul de dormit îți ține corpul ‎învelit într-o căldură plăcută.
‎Îl ador pe ăsta!
‎- Da, ăsta e bun. ‎- E magic.
‎Și tu, Windy?
‎Bine, azi…
‎Să vedem! Mi-a plăcut mult ‎cafeaua la ibric de azi-dimineață.
‎Îmi place.
‎Mirosul de mușchi din pădure.
‎Durerea din mușchi când urcăm.
‎- Nu, mulțumesc. ‎- Am și eu.
‎Și prospețimea rece a aerului.
‎Ești prea bună.
‎Am exersat mai mult. ‎Și e strigătul meu de luptă.
‎„Prețuiește tot!”
‎Al meu e: ‎„Plângi la culcare, nu acum, Kaylee!”
‎Kaylee!
‎Al meu e probabil: „Dispari din fața mea!”
‎Dar îmi place „Prețuiește tot!”.
‎- Îl împărțim. ‎- Bine.
‎Mișcați-vă, oameni buni, mai avem mult!
‎Bine.
‎De ce faci asta, Sue?
‎De ce? De ce faci jurământul tăcerii? ‎Ești vorbăreață, da?
‎Femeile ar trebui să vorbească.
‎Să facă Mason jurământul tăcerii.
‎Ești făcută să vorbești. ‎Nu, o să reușim. Adună-te!
‎Încă o săptămână. O să reușim.
‎În regulă.
‎- Nu mai pot mânca așa ceva. ‎- Nu pot să cred că mai mănânci.
‎Vreau McDonald's.
‎- Iau eu asta. ‎- Mulțumesc.
‎De ce ai venit aici?
‎Și nu-mi spune iar de resetare. ‎Nu ești begonie.
‎- Poftim? ‎- Begoniile se replantează în fiecare an.
‎Doamne!
‎Bine, fără umor botanic cu tine, priceput.
‎De ce am venit aici?
‎Cred că obosisem să fiu sătulă de mine.
‎Înțelegi? Dar tu?
‎Cam tot de aia, de fapt.
‎Am vrut să mă forțez, să mă simt cineva.
‎Voiam să am ceva interesant de povestit,
‎diferit de ce trăiesc zi de zi.
‎Aș fi putut fi multe în viață.
‎Dar la un moment dat,
‎m-am rătăcit și nu mai găsesc drumul.
‎Acum îmi dau seama ‎că probabil e prea târziu.
‎Nu, Hugh! E…
‎Nu-i nimic.
‎Ăsta e adevărul.
‎M-am împăcat cu ideea
‎și îmi face bine s-o zic cu voce tare.
‎Păi…
‎știu sentimentul.
‎Da.
‎- Meryl, e rândul nostru la spălat vase. ‎- Vin!
‎Kaylee. Mulțumesc.
‎Doamne!
‎Ce e?
‎De ce te tot uiți la mine?
‎- Am ceva pe față? ‎- Nu.
‎- Nu contează. ‎- Bine.
‎Helen, fii atentă!
‎- Eram atentă. ‎- Ba nu erai.
‎Ce problemă ai?
‎De câte ori faci o tâmpenie aici, ‎cineva trebuie să te salveze.
‎- De ce vrei să salvezi mereu? ‎- Cum adică?
‎Te-ai dus în California ‎să salvezi delfinii.
‎Ții minte?
‎Da, fiindcă o făceai pe marele erou,
‎cum o faci și acum.
‎Ba n-o fac. Și erau lei-de-mare.
‎Bine. Văd cine ești, să știi.
‎Ești doctorul plin de modestie ‎și fără pretenții,
‎care adoră pâinea cu semințe,
‎e priceput în natură și ne disprețuiește ‎de parcă am fi idioți.
‎Nu disprețuiesc pe nimeni. ‎Nu dau atenție nimănui decât…
‎Aș vrea să spui ce gândești, ‎în loc să te holbezi la mine ca un ciudat.
‎Bine.
‎Erai prea bună pentru el.
‎Asta voiai să spui?
‎Da.
‎Aici, în pădure, în clipa asta,
‎asta voiai să-mi spui.
‎De ce crezi că poți să-mi spui asta?
‎Fiindcă nu vreau să te întorci la el.
‎- De ce m-aș întoarce? ‎- Asta mă întreb și eu.
‎Cum îndrăznești
‎să-mi vorbești de căsnicia mea de rahat?
‎Când ai trăit viața mea, ai făcut ‎greșelile mele și ai fost în locul meu,
‎poate atunci ai voie.
‎Până atunci, ‎de ce nu-ți vezi de treaba ta?
‎N-am nevoie de salvare, mulțumesc!
‎Știi de ce? Fiindcă mă salvez singură. ‎Deci poți să încetezi.
‎Mâine ne abatem puțin de la plan.
‎Am progresat mult în zece zile, ‎așa că ne împărțim.
‎Vă testăm capacitatea de orientare.
‎Facem același traseu ‎la 30 de minute distanță
‎și ne reîntâlnim la cină.
‎E un traseu ușor, luăm totul cu noi.
‎O să fiți înapoi ‎la timp ca să reinstalăm tabăra.
‎Doa… Nu putem lăsa tabăra instalată?
‎Mergem cu cine dormim în cort?
‎Sper că nu! Spune că nu…
‎Ne împărțim în grupuri după viteză.
‎Cei mai rapizi patru și cei mai lenți.
‎Cu excepția lui Mason.
‎- Tu mergi cu grupul lent. ‎- Haide!
‎Muncă în echipă. O să înveți până la urmă.
‎- La culcare! Strângem în zori. ‎- Stai!
‎Haide, omule! Putem discuta?
‎Crede-mă, mi-ar plăcea să discutăm.
‎Discuția s-a încheiat!
‎Suntem o echipă.
‎Înapoi, acum acolo. Da, e bine.
‎Ne vedem la cină.
‎- Pa! ‎- Pa!
‎Marie, Maica Domnului! Am vedenii?
‎- Asta e o hârtie? ‎- Ce?
‎Cum se strânge?
‎Serios?
‎Aruncați gunoi? Haideți, adunarea!
‎De câte ori am vorbit ‎despre respectarea naturii?
‎Să nu lăsați urme?
‎„Să mă conectez mai profund cu natura.
‎Să mă ridic din cenușă ‎ca un afurisit de phoenix.
‎Și să obțin naibii un atestat.”
‎Tare! O revendică cineva?
‎Oricine?
‎Nimeni?
‎Ce v-am zis că se întâmplă ‎dacă vă văd lăsând mizerie?
‎- Ai zis că o iei razna. ‎- Exact! Dumnezeule!
‎Cât pe ce să uit!
‎Beckett!
‎Respiră de câteva ori adânc, amice.
‎Totul în jur e inflamabil.
‎Demonstrez ceva. ‎Lumea nu e tomberonul vostru.
‎Ce face?
‎- Habar n-am. ‎- Data viitoare pârjolesc tot.
‎- Frate, ce faci? ‎- Nu e…?
‎Primul grup, 30 de secunde!
‎Windy, am nevoie de ajutorul tău.
‎- Ridică cineva hârtia aia? ‎- Până la urmă s-a țicnit.
‎S-a mai distrat cineva?
‎- Ca un afurisit de phoenix? ‎- Nu comentez.
‎Bine. Auzi?
‎Voiam să-ți zic ‎că îmi pare rău pentru aseară. A fost…
‎Nu-ți face griji! Hai să uităm, ‎fiindcă și mie îmi pare rău.
‎Poftim! Vrei să păstrezi tu asta?
‎Dar să n-o citești încă.
‎- Haideți! ‎- De ce?
‎La interval de 30 de minute.
‎Și tu ce o să păstrezi?
‎Găsesc eu ceva.
‎Băieți, așteptați-mă!
‎Cred că Windy e topită după Jake. ‎Dar cine nu e?
‎Cred că ar fi grozavi împreună.
‎Serios? Simt o tensiune reală între voi, ‎se întâmplă ceva acolo.
‎Nu! Adevărul e că ne cunoaștem.
‎E prieten bun cu fratele meu, ‎îl știu de ani de zile.
‎Ne-am înscris cu săptămâni în urmă,
‎fără să știm unul de altul.
‎Nu-mi vine să cred că îmi spui abia acum.
‎Dar când eram la La Rosa, a zis ‎că s-a înscris cu o zi înainte.
‎Cu o zi înainte să vină aici?
‎Da.
‎- Ciudat. ‎- Da. Nu știu.
‎Helen, îmi dai o mână de ajutor?
‎Bine, vin.
‎Un sărut contează, ‎dacă a ținut două secunde?
‎- Nu i-am văzut sărutându-se. ‎- Eu i-am văzut.
‎- Auziți, am văzut vreun marcaj? ‎- Ce marcaj?
‎E foarte tragic.
‎- Ce? ‎- Jake sărută bestial și e luat.
‎E incredibil despre ce vorbim.
‎Să ne hidratăm, oameni buni!
‎De unde știi că sărută așa de bine?
‎Nu știm, zice Windy. Pe ea a sărutat-o.
‎Apoi a ieșit din joc.
‎- Dragoste la primul sărut. ‎- Nu există așa ceva.
‎- Putem schimba tema? ‎- E atracție între ei, e clar.
‎Și scoarța de copac e atrasă de el.
‎- Da. ‎- Cum adică e luat?
‎Windy e topită după el, ‎probabil că e reciproc.
‎Nu e confirmat.
‎Amândurora le plac ciobăneștii, ‎cartofii ondulați și vinul, deci…
‎Kaylee, tuturor le plac toate astea, ‎mai ales cartofii ondulați.
‎Nu-mi place porecla ei. „Sfârșitul Lumii”?
‎E foarte deșteaptă. Ar trebui să-i zicem…
‎Isteața.
‎E stupidă.
‎- Dezghețata? ‎- Nu, nu e cea mai bună.
‎Amândoi știu să atârne mâncarea ‎și adoră vinul. Cum de nu-s luați?
‎Ai răbdare. Așa se îndrăgostesc oamenii.
‎Mason trebuie să facă pipi.
‎Ce imagine!
‎Stați, harta e la mine.
‎Da, ajută-mă, Mason!
‎Dar nu-ți poți cunoaște părinții ‎cum i-au cunoscut prietenii în copilărie.
‎Până te fac și încep să te crească,
‎oamenii care erau au dispărut.
‎Pierduți într-o lume adultă. E trist.
‎Da, e trist.
‎Nu mă face ‎să plâng în pădure, Kaylee! Doamne!
‎Grăbim pasul la un moment dat ‎sau atât putem?
‎Mason, trebuie să dormi.
‎- Nu! ‎- Mă ia foamea.
‎Hugh, pot să văd harta?
‎- Nu ne putem opri iar. ‎- De ce apa are gust de hamburger?
‎Doamne! Abia aștept ‎să mănânc un hamburger.
‎- Nu! ‎- O bârnă!
‎Trebuia să urcăm muntele ăsta.
‎Trebuia s-o luăm la stânga aici.
‎Totdeauna am vrut să fiu gimnast, ‎dar au zis că-s cam gras să iau lecții și…
‎Doamne! Hugh?
‎- Doamne! ‎- Hugh?
‎Nu!
‎- Hugh? ‎- Hugh?
‎- E bine? ‎- Nu e. A leșinat.
‎Trebuie scos rucsacul. Mason?
‎- Mason! ‎- Frate!
‎Apuci din partea aia? Unu, doi…
‎În regulă.
‎- Kaylee, termină! ‎- Scuze!
‎- Poți să te ridici? ‎- Nu, nu cred.
‎E pe burtă. Trebuie mutat. ‎Nu-l putem lăsa așa.
‎Nu, stai! Sunt bine!
‎Uită-te în manual, ‎cred că poți să mă lași așa.
‎L-am citit cap-coadă, ‎nu zice nimic de genul ăsta.
‎E bine să muți un rănit?
‎Nu cred, dar nu-l putem lăsa cu capul așa.
‎- Știu. ‎- Bine.
‎Apucați-l de umeri, ‎eu îl apuc de picioare.
‎- Mason, ne ajuți? ‎- Stați, știți ce?
‎Mă simt mult mai bine. ‎Lăsați-mă așa! Capul stă grozav.
‎- O să fie bine. ‎- Dați-mi ceafa cu cremă.
‎Îl întoarcem ca pe o clătită ‎și îl întindem aici.
‎- Gata? Unu, doi, trei. ‎- Nu!
‎Are un picior mai lung decât celălalt?
‎Da, e rupt. Trebuie să-i punem atele.
‎Kaylee, ia două bețe lungi. ‎Sue, ia o bluză cu mâneci lungi.
‎- Poți mișca laba piciorului? ‎- Am auzit un trosnet.
‎Asta nu e bine.
‎De ce ai călcat pe copacul ăla? ‎N-ai auzit când a fost certată Helen?
‎Beckett a zis de o mie de ori.
‎Serios, Sue? Uită-te puțin în jur!
‎- Uite un măgar! ‎- E un măgar?
‎- Nu, are halucinații. ‎- Meniul doi cu porție mare de cartofi.
‎Cine merge după ajutor?
‎- Tu. ‎- Tu.
‎Nu-mi simt piciorul. E complet…
‎Uite manualul. ‎Îți răspunde la orice întrebare.
‎- Mă întorc cât de repede pot. ‎- Și dacă moare?
‎- N-o să se întâmple. ‎- Și dacă îi dă înainte cu măgarii?
‎Asta e posibil.
‎O să fii bine, Hugh.
‎Știu reiki.
‎Mă duc după ajutor. ‎Rămâi cu Kaylee și Sue, da?
‎Îmi pare rău. ‎Nu știu ce s-a întâmplat, sunt…
‎Nu-i nimic.
‎Fetelor, întindeți corturile ‎și sacii de dormit acum.
‎Dormiți cu rândul, să fie cineva cu el ‎tot timpul. Și îmbrăcați-vă gros.
‎Trebuie să vă ajutați reciproc ‎și eu mă întorc după voi, da?
‎Vă descurcați.
‎Bine, Helen! Poți să faci asta. ‎Ai citit manualul.
‎Orientează harta.
‎La drum!
‎Va trebui să găsim o soluție.
‎E clar că problema nu e doar ‎că unii merg încet.
‎S-a întâmplat ceva.
‎- Au trecut ore bune. ‎- Da.
‎Trebuie să facem un plan.
‎- Știu. ‎- Nu putem sta.
‎Dar n-avem ce face acum, e prea întuneric.
‎Dacă era doar că au greșit drumul, ‎s-ar fi întors până acum.
‎În cel mai rău caz, îi găsim mâine. ‎Numai să…
‎- Băieți! ‎- Bună!
‎- V-am găsit. ‎- Unde naiba ați fost?
‎Am ratat o răscruce, ne-am rătăcit ‎și Hugh a căzut. E rănit.
‎Cât de rău?
‎A călcat pe un buștean.
‎De câte ori v-am zis să nu faceți asta?
‎Da, știu. Ne-ai spus de multe ori.
‎I-a trecut piciorul prin el, ‎a căzut în față și e în șoc.
‎- Era conștient când ai plecat? ‎- Da, dar a leșinat când l-am mutat.
‎De ce l-ați mutat?
‎Era atârnat de buștean. ‎L-am pus pe spate și i-am pus atelă.
‎Bine gândit.
‎Cum arăta când ai plecat?
‎Palid. Rece și umed.
‎Trebuie luat de acolo.
‎Nu, e prea întuneric.
‎Prima regulă a salvării e ‎să nu faci noi victime.
‎Îl ducem mâine.
‎Ai făcut bine. Îl luăm de acolo mâine.
‎Nu e de joacă.
‎Ridicăm tabăra la 5:00. ‎Nu mâncăm, nu bem cafea.
‎Mâncați acolo, cât eu și Jake ‎ne ocupăm de Hugh. Va fi o zi grea.
‎Culcați-vă imediat ‎și gândiți-vă la omul vostru.
‎- Veți avea nevoie de el mâine. ‎- Sună bine. Da.
‎Vino încoace!
‎Ți-e foame? Vrei cafea?
‎Da, ar fi grozav, mulțumesc.
‎Și eu sunt oarecum în stare de șoc.
‎S-a întâmplat foarte repede, ‎brusc era la pământ.
‎- Iar Mason… Mulțumesc. ‎- Da.
‎S-a blocat. Cât ai clipi.
‎- Nu știu ce a pățit. ‎- Da.
‎Mă bucur că tu ești bine.
‎Da, mulțumesc.
‎Nu pot să dorm.
‎Îmi pare rău dacă te țin treaz.
‎Nu e vina ta. Nici eu nu pot să dorm.
‎Ce a vrut să zică Beckett ‎cu „o să avem nevoie de omul nostru”?
‎Am făcut un exercițiu
‎în care ne-a cerut să ne gândim la un om ‎care ne iubește și crede în noi.
‎Și dacă la un moment dat ‎avem dificultăți aici,
‎trebuie să apelăm la acel om ‎în capul nostru,
‎ca să ne dea putere să continuăm.
‎Și cine e omul tău?
‎Mama.
‎Da. Mama ta e super.
‎Ține minte numele tuturor.
‎A făcut cel mai bun tort de biscuiți.
‎Da, îl face și acum.
‎Și tu? Cine e omul tău?
‎Probabil Nathan.
‎E fratele pe care l-ați pierdut?
‎Știi despre el?
‎Știu că a fost un accident,
‎dar Duncan nu mi-a povestit niciodată.
‎Da…
‎Eram foarte apropiați. ‎Făceam totul împreună.
‎Făceam fortărețe. Jucam un…
‎Dar lasă…
‎Nu-ți zic acum, încercăm să dormim.
‎Nu, e în regulă. Vreau să știu.
‎Tocmai împlinise cinci ani ‎și eu aveam șase.
‎Eram la casa de pe lac ‎a prietenilor părinților mei și…
‎Nathan voia neapărat să mergem ‎să vedem bărcile, le adora.
‎Și s-a tot rugat de mine
‎să merg cu el la debarcader și…
‎eu voiam să rămân acasă,
‎să mă uit la un film cu ceilalți copii și…
‎el s-a dus.
‎Dar eu n-am observat. ‎Nimeni n-a observat și…
‎L-au găsit mai târziu, în noaptea aia.
‎E cumplit. Îmi pare rău.
‎Așa că, bineînțeles, mă întreb întruna ‎de ce nu m-am dus cu el.
‎De ce nu mi-am convins părinții să-l ducă?
‎- Aveai șase ani, nu? ‎- Da, dar…
‎Da, înțeleg logica asta,
‎dar nu schimbă nimic.
‎Duncan se îmbolnăvea des.
‎Iar mama…
‎s-a dezintegrat.
‎Atunci au divorțat părinții mei ‎și tata ne-a părăsit.
‎Și apoi mama ne-a lăsat la Gigi într-o zi.
‎Și nu s-a mai întors.
‎Știi că îmi scrie?
‎Îmi trimite mesaje și mă întreabă ce fac.
‎Și îi răspund mereu că sunt foarte bine.
‎Fiindcă întotdeauna ești foarte bine.
‎Nu cred că am fost vreodată foarte bine.
‎Dar fac față când pierd oameni.
‎I-am pierdut pe Nathan, ‎pe părinții mei și acum…
‎- Nu l-ai pierdut pe Duncan. ‎- Nu.
‎N-a cerut el să se nască.
‎A fost aruncat în rahatul ăsta ca și tine.
‎Da, dar sunt furioasă pe el.
‎Știu că e nedrept, dar…
‎El n-a trebuit să treacă ‎prin ce am trecut eu.
‎El nu duce povara asta ‎pe care o duc eu. E…
‎Părinții tăi l-au părăsit și pe el.
‎Da.
‎Mâine o să fie crâncen.
‎Ar trebui să dormim.
‎Ai sărutat-o pe Windy?
‎Da, dar la un joc de Adevăr sau provocare.
‎Era Adevăr sau provocare!
‎Acum e de înțeles.
‎Stai așa, ce-ți pasă ție?
‎Tu încă vorbești cu fostul soț, ‎de parcă o să vă…
‎El mă sună.
‎Da, iar tu continui să răspunzi.
‎Spui întruna că despărțirea rămâne cu tine ‎și se agață de tine,
‎dar eu văd altceva.
‎Văd că tu te agăți de despărțire și de el.
‎Bine!
‎Ca să știi, eu nu mă agăț de nimeni, ‎de niciun bărbat,
‎și sunt perfect capabilă ‎să vorbesc cu un om
‎care mi-a fost soț, fără să am vreo…
‎Da, sigur. Câtă vreme nu e mai mult.
‎De ce vorbești ca un iubit gelos?
‎- Tu de ce vorbești ca o iubită geloasă? ‎- Știi ce?
‎De acum înainte, poți săruta ‎orice tinerică frumoasă care are gură.
‎- Una. ‎- Și eu pot vorbi
‎cu orice fost soț fraier sau orice fraier… ‎și nu ne mai batem la cap reciproc.
‎Helen!
‎Nu contează. Las-o baltă, noapte bună!
‎Nu știu la ce să mă aștept ‎când ajungem acolo.
‎Va trebui să ne păstrăm cumpătul.
‎Stai, știți ce?
‎- Helen? ‎- Da?
‎L-ai îngrijit pe Hugh, i-ai instalat ‎pe ceilalți și te-ai întors la noi.
‎- Tu ne conduci în dimineața asta. ‎- Bine.
‎Bravo!
‎Super, Helen!
‎Bine, să mergem!
‎Te iubesc de-atâta vreme
‎În preajma dulcii tale prezențe
‎Sue, dă-mi cuțitul tău. O să mă sinucid.
‎Și știu că pe tine te doream, Greensleeves
‎Greensleeves, tu ai fost…
‎Helen? Helen!
‎Slavă Domnului!
‎- Bună! ‎- Doamne! Te-ai întors.
‎Sigur! V-ați descurcat excelent.
‎- Bună ziua, infirmier! ‎- Ia să te vedem!
‎În sfârșit, suntem singuri!
‎Aș vrea să fi fost din alt motiv.
‎Da… În niciun caz ‎n-o să poată călca pe piciorul ăsta.
‎Da.
‎Bine. O să facem o targă. ‎Unde e sfoara de agățat mâncarea?
‎Voi trei! Ne trebuie două bețe de 2,5 m, ‎destul de solide să-l țină.
‎Mason, dă-mi trei geci.
‎Haideți, mișcați-vă, oameni buni!
‎Bine, ne vedem acolo în două ore.
‎Mulțam!
‎- O să fii bine. Te scoatem de aici. ‎- Da, așa e.
‎Bine. Cea mai apropiată șosea e la 5 km. ‎Acolo ne așteptă un coleg cu ambulanța.
‎Să recapitulăm! ‎Mason, Helen, Jake și eu îl ducem pe Hugh.
‎Luăm doar ce ne trebuie, ‎recuperăm rucsacurile apoi.
‎Eu îl duc pe al lui Hugh.
‎Ceilalți duceți mâncarea ‎și produsele de toaletă la Painted Meadow.
‎Ne vedem la cină.
‎Mâine e ziua zero. Să o prindem cu bine!
‎- Pa! ‎- Pa!
‎Noroc! Te iubim, Hugh!
‎Cum îi e?
‎Are dureri mari. ‎Dar a zis că Helen e eroina lui.
‎Ai făcut ceva bine, Helen cu „H”. Bravo!
‎Lăsați-mă o clipă, da? ‎Trebuie să mă pregătesc.
‎- Gata? ‎- Uită-te la mine!
‎- Nu mă pierde din ochi. ‎- Unu, doi, trei!
‎Țineți brațele drepte, ‎o să vă fie mai ușor. Bine?
‎Bine.
‎- Gata? Pornim. ‎- Haideți!
‎Mi-au zis niște ghizi montani
‎Că Beckett are 12 ani
‎Da, foarte amuzant!
‎Mașina mi s-a stricat
‎Și c-un străin m-am culcat
‎- Poftim? ‎- E un vers ciudat.
‎Cântăm „99 de beri”?
‎Mai trece timpul.
‎Nouăzeci și nouă de beri pe perete
‎Nouăzeci și nouă de beri
‎Ești bine?
‎Duceți-mă la spa!
‎- Reziști? ‎- Sunt bine. Mă dor mâinile.
‎Să vedem! Da…
‎Încă puțin.
‎Hugh, ambulanța e chiar acolo. ‎Suntem foarte aproape.
‎- Ați ajuns. ‎- Ne dați o mână de ajutor?
‎O să fii bine, Hugh.
‎Ne vedem în oraș. Ai grijă de tine!
‎Și tu.
‎- Bună! ‎- Bună!
‎Helen, cred că pot să spun ‎că din tot grupul ăsta,
‎îmi displaci cel mai puțin!
‎O spui doar ‎fiindcă te-au îndopat cu analgezice.
‎Da, dar și pentru că e adevărat.
‎Chiar te simpatizez.
‎Și un mic sfat. ‎Dacă îl placi, spune-i și gata!
‎Helen, aici nu contează nimic.
‎E ca în spațiu.
‎Viața reală e suspendată.
‎Nu sunt cu adevărat pe targă, ‎cu un picior mai lung.
‎Sunt în patul meu, acasă. ‎Și o să mă trezesc din clipă în clipă.
‎Ascultă, e prietenul fratelui meu mai mic.
‎Și multe lucruri nu se leagă.
‎Ai zis că vrei să te resetezi. ‎Resetează-te cu frumușelul ăla!
‎Și apoi, sunt sigur ‎că te consideră un phoenix.
‎- Știu toți că e lista mea, nu? ‎- Da.
‎- Putem pleca. ‎- Bravo, soldat!
‎Nu uita, nu suntem responsabili de asta.
‎- O să te caute avocatul meu. ‎- Ai semnat hârtiile.
‎Helen, dă-te cu cremă de soare!
‎Nu poți evita bătrânețea, ‎dar poți limita pagubele.
‎Mulțumesc! Acum du-te!
‎Pa!
‎E plăcută, nu?
‎Ce?
‎- Oboseala. ‎- Da, e plăcută.
‎Să ne întoarcem în tabără!
‎Vei sta o zi ‎în locul meu preferat din lume.
‎Abia aștept.
‎Și eu.
‎Mulțumesc!
‎Sigur.
‎La revedere!
‎Bine.
‎Da, e bine.
‎Am reușit!
‎Abia aștept să-l văd. ‎Acum am așteptări foarte mari.
‎- Cafea? ‎- Da, ar fi super.
‎E tare frumos aici.
‎- Da, este. Poftim! ‎- Mulțumesc!
‎Îmi pare rău pentru faza de alaltăieri.
‎Nu-i nimic. Nu-ți face griji, serios.
‎Știu cum mă văd oamenii.
‎Toată viața mea e făcătură.
‎Adică simulez.
‎Mă prefac și mă port ca un măgar ‎de atâta vreme, că…
‎nici nu observ când se întâmplă.
‎Ei bine, ești conștient de problemă ‎și pare că lucrezi la ea.
‎Voiam să mă plimb, vii cu mine?
‎Știi ce? O să mai rămân aici puțin, ‎dacă se poate.
‎- Da, sigur. ‎- Da.
‎Mersi pentru cafea.
‎- Bună! ‎- Bună dimineața!
‎E un loc de pescuit păstrăvi ‎în adâncitura aia.
‎Tare!
‎Tata mă aducea la pescuit aici ‎când eram copil.
‎Auzeam tot felul de povești ‎cum că locul ăsta e bântuit sau sacru.
‎Cred că e amândouă.
‎Știu că s-ar putea să te surprindă,
‎dar nu prea mă integram în copilărie.
‎Ceilalți nu prea mă înțelegeau.
‎Da…
‎Dar… aici mă integrez.
‎În sălbăticie.
‎Simt că e locul meu.
‎Că sunt… parte dintr-un întreg.
‎N-ai picior de tranșee, nu?
‎Poftim? Nu.
‎- Nu. ‎- Nu vreau să facă nimeni acum.
‎Nu uita să-ți usuci bine ciorapii.
‎Da, bine. Așa o să fac.
‎Dacă ai fi izolat pe o insulă, ‎cu cine ai prefera să fii izolat?
‎- Mason sau Hugh? ‎- Niciunul.
‎Poftim, om bun!
‎Coroana ta.
‎Cred că aș accepta ceva mediocru…
‎Mă obsedează ceva ‎ce ai spus acasă la Duncan.
‎Ai zis că nu mai sunt distractivă.
‎Și m-am gândit mult la asta.
‎Ce vrei să spui?
‎Cred că am zis ‎că mi te aminteam distractivă.
‎Da, asta sugerează că am fost.
‎Când am fost eu atât de distractivă?
‎Înainte…
‎- Înainte de Mike. ‎- Da. Păi… da.
‎Ții minte că ne întâlneam toți ‎la barul studențesc de pe Smith?
‎- Da. ‎- Erai regina karaoke.
‎Da.
‎Erai darnică. Nu ne lăsai să plătim nimic.
‎Trebuie să fi dat o avere pe pizza și sos.
‎Voi erați lefteri.
‎- Sunt foarte amabilă. ‎- Da.
‎Mi te amintesc pe tine, Helen, ‎îmi amintesc
‎că părea să-ți placă viața ta ‎și râdeai tot timpul.
‎Eram tânără. ‎Nu aveam atâtea responsabilități.
‎Ești încă foarte tânără.
‎Da.
‎Da, amândoi suntem. ‎Uită-te la noi, doi tineri în sălbăticie.
‎- Până ne prinde ursul. ‎- Da.
‎Bravo! Sunt frumoși.
‎Unde e Doc?
‎E la râu. Caută un loc mai bun.
‎Mă duc să-l caut.
‎Cum îi gătim?
‎- Trebuie scoase măruntaiele. ‎- Mulțumim pentru sacrificiu.
‎Vreau capul. Are multe proteine.
‎Hai să facem focul! Cine aduce lemne?
‎Jake, ești aici?
‎Jake!
‎Jake! Jake, ești aici?
‎Jake?
‎- Jake! ‎- Aici! Sunt aici.
‎- Unde? ‎- Aici.
‎Sunt aici.
‎Salut!
‎Ai pățit ceva? De ce stai pe jos?
‎Nu, sunt…
‎Mulțumesc că ai venit după mine.
‎Sigur.
‎Ești bine?
‎Sunt doar speriat.
‎Speriat?
‎De ce? Totul e bine.
‎- Mi-am pierdut ochelarii și… ‎- Cum i-ai pierdut? Nu ai…?
‎Ba da, dar s-au agățat ‎de o creangă și au căzut.
‎I-am căutat prea mult timp. ‎Ce prostesc sună!
‎Nu sună prostesc. Ți-ai pierdut ochelarii.
‎Și e foarte întuneric aici.
‎Helen, îmi pierd vederea.
‎Poftim? Ce vrei să spui?
‎E genetic. ‎Se cheamă retinopatie pigmentară.
‎Conurile și bastonașele din ochii mei
‎mor unul câte unul.
‎Doamne! Deci de asta nu mai ești doctor.
‎Da. Am început să observ acum câțiva ani ‎și s-a agravat foarte repede.
‎Mai ales noaptea, înțelegi?
‎Parcă nu mai știu cine sunt.
‎Eram în stare să am grijă de tot și acum
‎mă simt rătăcit, chiar m-am rătăcit…
‎Sunt eu aici.
‎Știu ce înseamnă să fii rătăcit ‎și tu nu ești.
‎- Jake! Helen! ‎- Da!
‎Suntem aici.
‎Mulțumesc că m-ai salvat.
‎Acum suntem chit.
‎Să mergem!
‎Unde fetele-s foc de frumoase
‎Am zărit-o întâia oară ‎Pe dulcea Molly Malone
‎Își împinge roaba ‎Pe străzi largi și-nguste
‎Strigând „Scoici și midii vii
‎Vii, sunt vii
‎Vii, sunt vii”
‎Strigând „Scoici și midii vii
‎Vii, sunt vii
‎Vii, sunt vii”
‎Strigând „Scoici și midii…”
‎Doamne sfinte!
‎Ninge!
‎Dumnezeule!
‎E deosebit, oameni buni! ‎E prima ninsoare din an.
‎E incredibil!
‎E frumos!
‎Îmbrăcați-vă gros! ‎Pregătiți-vă pentru o noapte rece!
‎E incredibil!
‎Cred că drumeția de mâine ‎o să fie și mai grea.
‎Ceva deosebit în ultima seară.
‎E absolut incredibil.
‎Bine! Bravo, ați strâns tot!
‎N-au rămas decât urme de pași. Frumos.
‎A fost o experiență fantastică, ‎în afară de faptul că era să moară Hugh.
‎Când ne întoarcem,
‎completăm voturile să vedem cine câștigă
‎atestatul de cel mai bun drumeț.
‎Eu știu pe cine votez.
‎Bine!
‎E timpul să zicem rămas-bun ‎acestui loc superb.
‎Plecați capul, vă rog.
‎Mamă atotștiutoare, îmi pare rău ‎că suntem o asemenea năpastă.
‎Că îți murdărim solul
‎și îți sugrumăm peștele ‎cu pungi de plastic.
‎Rătăcim proști, orbi și furioși
‎și nu-ți vedem mereu ‎frumusețea de nepătruns.
‎Îți mulțumim ‎pentru această lume plină de minuni
‎și pentru darul numit Painted Meadow.
‎Nu suntem vrednici de iubirea ta ‎sau de fericirea pe care ne-o dai.
‎Mulțumesc.
‎Și înainte să plecăm,
‎aș vrea să-i ofer lui Mason ‎o nouă poreclă de drum.
‎- Serios? ‎- Da.
‎- Bine, accept. ‎- Bine.
‎De acum încolo, ‎porecla ta va fi Cerb Mare.
‎Cerb Mare!
‎E tare. Cerbul simbolizează schimbarea.
‎- Exact, Chaplin. ‎- Îmi place. Cerb Mare.
‎Cerb Mare!
‎Lemnișor, ești ghidul nostru.
‎Serios? Eu?
‎Condu-ne acasă!
‎Sunteți gata?
‎Gata!
‎- Da! ‎- A fost bine.
‎- Hai, Lemnișor! ‎- Îmi place elanul.
‎A fost pentru Cole, ‎care mi-a rupt inima la parcul acvatic.
‎Bravo, Lulu!
‎Aș vrea să nu fi urcat în colacul ăla.
‎În fine, mai vrea cineva să…? ‎A venit Beckett cu premiul.
‎Nici n-am numărat voturile încă, ‎deci lasă-mă două secunde.
‎Nicio problemă.
‎Nu trebuie să fii Beckett ca s-o faci.
‎Windy!
‎Arăți super! Vorbim despre budism ‎mai târziu? Bei ceva?
‎- Noroc! ‎- Ce faceți?
‎Helen cu „H”, ce faci?
‎- Arăți bine. ‎- Și tu, Mason.
‎Dacă vreți să vă dregeți vocea,
‎am niște exerciții foarte bune.
‎Gata, oameni buni! ‎Suntem gata să oferim atestatul,
‎dacă vreți să vă apropiați.
‎Suntem toți? Bine, super!
‎Atestatul se acordă cuiva ‎pe care l-am cunoscut și l-am iubit toți.
‎Hugh!
‎- Poftim? ‎- Hugh?
‎Dar nici nu-i aici. Ce zici de Helen?
‎Ea l-a salvat pe Hugh, merită atestatul.
‎De acord, dar voi l-ați votat pe Hugh.
‎- Eu nu. ‎- Eu nu l-am votat.
‎S-ar putea. Amândoi au nume cu „H”.
‎- E absurd. Trebuie să repetăm votul. ‎- Nu merge așa.
‎Nu-i nimic, serios. Pentru Hugh!
‎Și pentru Helen cu „H”.
‎Te iubim, Helen!
‎Există un borcan de bacșișuri în spate, ‎dacă se simte cineva mai generos.
‎Nu cred în capitalism, ‎dar banii nu strică.
‎Lulu va organiza acum o seară ‎foarte interesantă de karaoke.
‎Distrați-vă!
‎Interesant e doar începutul.
‎Merge mult mai departe de atât. Bun…
‎Eu te-am votat.
‎Te-ai ridicat din cenușă ‎și ai devenit una cu natura, Helen cu „H”.
‎Lista aia o să mă urmărească, nu-i așa?
‎Nu-ți arunca lucrurile în pădure.
‎Bine.
‎Bună!
‎Eu… l-am votat pe Hugh.
‎Scuze, n-am crezut că o să-ți pese.
‎Acum chiar nu-mi pasă.
‎Da…
‎Nu se lasă, nu crede că e luat.
‎E luat?
‎Da, are pe cineva acasă.
‎Salut!
‎Bineînțeles că are.
‎Ziceam că sper ‎să ținem legătura în continuare.
‎Bun, gașcă!
‎E timpul să începem.
‎Helen!
‎- Ce s-a întâmplat? Unde pleci? ‎- Mă duc acasă.
‎Haide… Nu poți să rămâi?
‎Nu pot. Chiar nu pot.
‎De ce nu?
‎- Helen! ‎- Unde pleci?
‎Salut!
‎- Fetelor, mă car devreme. ‎- Nu!
‎Da… N-am vrut să vă întrerup, ‎dar mă duc acasă.
‎- O să-mi fie dor de tine. ‎- Și mie de voi.
‎- Înainte să pleci, trei lucruri bune. ‎- Bine.
‎Bine, unu: mă bucur ‎că n-a murit nimeni în excursie.
‎- Da, și eu. ‎- E un avantaj.
‎Doi: mă bucur mult pentru prietenii ‎pe care mi i-am făcut.
‎Și trei,
‎mă cunosc mai bine.
‎Mă simt altfel.
‎- Cred că sunt patru, dar nu-i nimic. ‎- Bine.
‎- Nu mă pricep la despărțiri. ‎- Pa!
‎- Vă iubesc, ne vedem curând. Pa! ‎- Te iubim!
‎E ca Romeo și Julieta
‎Suntem ca alcoolul și țigara
‎Suntem ca vremurile bune ‎Care n-au fost încă
‎Dar vor fi
‎N-ar trebui să ascult asta.
‎Adică Jake?
‎Jake?
‎CURS DE SUPRAVIEȚUIRE ÎN NATURĂ
‎Nu te iubesc ‎ca pe un trandafir japonez, un topaz
‎ori o săgeată de garoafe sărită din foc:
‎te iubesc cum sunt iubite ‎doar ființele sumbre,
‎pe ascuns, undeva între umbră și suflet.
‎Te iubesc ca planta care nu-nflorește
‎și păstrează ascunsă-n ea ‎lumina corolei ne-nflorite.
‎Grație iubirii tale,
‎este ascunsă-n trupu-mi ‎acea puternică mireasmă emanată de pământ.
‎Te iubesc fără să știu cum, ‎nici când și nici de unde.
‎Te iubesc sincer, ‎fără confuzii și fără trufie.
‎Și te iubesc așa ‎pentru că nu știu să iubesc altfel,
‎doar în acest chip ‎în care eu nu sunt și nici tu,
‎așa de-aproape că mâna ta pe pieptu-mi ‎e mâna mea,
‎așa de-aproape că se-nchid ochii tăi ‎când adorm eu.
‎Arăți foarte diferit decât când ai plecat, ‎acum câteva săptămâni.
‎Știam eu! Știam eu că s-a schimbat ceva.
‎Mă simt altfel.
‎E ciudat, mă simt mai tânără. Se poate?
‎Mama Natură face lucruri incredibile.
‎Ca și dragostea.
‎Gigi, nu sunt îndrăgostită.
‎Cine e?
‎Deschid eu.
‎Bună!
‎Salut!
‎Sunt doar eu.
‎Intră! Cum a fost drumul?
‎- Floare la ureche. ‎- Bine.
‎- Cum a fost drumeția? ‎- Am scăpat. Sunt vie.
‎- Da? ‎- Deci a fost bine.
‎Stai! Ce…?
‎E…
‎ciudat.
‎Ce facem?
‎Vreau să spun că tot ce a fost între noi
‎are legătură cu mine, nu cu tine.
‎Fiindcă am dus cu mine multă furie ‎și vinovăție pentru ce s-a întâmplat.
‎E nedrept față de tine ‎și aș vrea s-o luăm de la zero.
‎Îmi place energia asta iluminată ‎pe care o transmiți. E plăcut.
‎Bine. Hai să bem o cafea! ‎Ne așteaptă Gigi.
‎Tot fără zahăr o bei?
‎Nu, apreciez zahărul.
‎- Mănânci din nou zahăr. ‎- Da.
‎E mișcarea corectă.
‎Deci te duci într-o drumeție
‎și devii brusc alt om.
‎Dar pot să-ți spun că mă bucur ‎că n-ai murit în pădure?
‎- Mulțumesc. Nu-s chiar bătută în cap. ‎- Știu, dar…
‎O să începem ‎să vorbim despre una-alta, nu-i așa?
‎Da. Știu că e incomod, dar trebuie. ‎Doar așa o să ne lămurim.
‎- Nu vreau să vorbesc. ‎- Dunky, băiatul meu, ai ajuns!
‎- La 18:00 suntem gata, la 18:30 plecăm. ‎- Putem pleca.
‎Unde mergem?
‎La o aniversare a clubului de lectură ‎cu iubitul intermitent al lui Gigi, Ricky.
‎Cred că mă lipsesc.
‎- Nu vii la petrecere? ‎- Nu.
‎Trebuie să vii. De ce nu vii?
‎- Bine. Sunt o soră mai bună. ‎- Dansează cu mine!
‎Știi tu ceva. Dansează!
‎- Am zis că vin. ‎- O să vii!
‎La mulți ani, Ricky!
‎Gigi!
‎Ricky și Gigi s-au împăcat iar.
‎- Are sens. ‎- Doamne! Chiar că are.
‎- E frumos. ‎- E minunat.
‎Ăsta e ultimul, altfel adorm.
‎E o limită bună pentru un nebăutor.
‎În drumeție vorbeam mereu ‎despre cine e omul nostru,
‎omul pe care ne bazăm cel mai mult
‎și tu ai fost totdeauna omul meu.
‎Sper să pot fi și eu omul tău.
‎Da, tu ai fost totdeauna omul meu.
‎Mulțumesc, Dunks.
‎O să fiu la înălțime.
‎Dar înainte de toate, ‎trebuie să dansăm pe melodia asta.
‎- O ador. Trebuie. ‎- Trebuie.
‎Bine, așa!
‎Unde ai dispărut?
‎Am citit poezia.
‎N-am scris-o eu.
‎Știu că n-ai scris-o tu.
‎Mi-a plăcut mult. Trebuia să rămân.
‎Aveai dreptate.
‎Mă purtam ca un iubit gelos,
‎dar numai fiindcă voiam de mult timp ‎să fiu iubitul tău.
‎Nu mai am timp de irosit ‎nefiind cu tine zi de zi.
‎Viața mea o să se schimbe ‎și trebuie să te gândești la asta.
‎Sper într-adevăr s-o faci.
‎Sper să te gândești la asta și la mine.
‎Ador melodia asta.
‎Vrei să mă vezi dansând?
‎Da. Tu vrei să mă vezi dansând?
‎Cât timp o să pot.
‎Jake, prietene!
‎Bine, oameni buni!
‎Da!
‎FERICIREA PENTRU ÎNCEPĂTORI
‎Subtitrarea: Georgeta Huzum