Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
DEN MRTVÝCH JE...
Počkejte!
Nejdřív vám chci připomenout vaše mámy.
Teda, Den matek, jasný?
S Manuelem jsme se v Las Vegas vzali a příbuzným to řekli až pak.
Jsi těhotná?
Jestli jsi zbouchnutá, nevadí.
Ne, mami!
Je ta svatba regulérní, nebo je jenom jako?
Mami, je ti něco?
Je mi skvěle.
Jsem šťastná.
Lepší to být nemůže!
Vlastně to nevzali tak špatně.
Ani se neznáme a teď jsme rodina.
- Naše rodiny se poznaly o Vánocích. - Ne!
Lidio. O Vánocích se mluvit nesmí.
Ale to je jinej příběh.
Jde o to, že podruhé se všichni setkali na Den matek.
Přišli všichni!
Manuel měl bezva podnikatelskej nápad.
Tátovi o tom pivu asi řeknu dneska na obědě.
Je to dobrej nápad?
Když mám magisterský titul ze Stanfordu...
Chtěl jsem s tebou probrat,
jestli chceš podnikat se mnou.
Víš co, otec se synem.
Ne, synku. Ne.
Nikdo ale netušil...
Co se děje?
Francisco přišel o všechny peníze a celá rodina je na mizině.
Pomohlas muži oklamat jeho ženu a celou jeho rodinu?
Nikomu ani muk.
Já vím, že to víš.
A nic ti nezaplatíme.
Co to děláš? Sedni si.
Ahoj vespolek, chci vám říct...
Co nám máš říct?
Šťastný Den matek, Rosito!
Jsme na mizině!
Toho podvodu se účastnilo víc lidí.
Stalo se toho hodně.
Vypukla bitka, máma se opila...
To je začátek konce.
- Cože? - Jsme chudí, tati? Oficiálně?
To je mi jedno, ale někdo to musí zaplatit.
Dobře to dopadne.
To překonáme.
Já vím, Francisco.
Ale ne společně.
A můj tchán...
To jsou tvoje věci, tati.
Kde budu bydlet?
Proč musí bydlet u nás, Manueli? Proč?
Lásko, určitě to bude jen na pár dní.
Nebylo to jen na pár dní.
A teď se u Esmeraldy pořádá pohřeb, protože San Románovi už nejsou v balíku.
A samozřejmě vypukl chaos.
Banda pošuků, rvačky.
Ohodil nás popel z urny.
Počkej.
Zníme jako blázni. Povyprávěj jim to od začátku.
Fajn. Bylo to takhle.
PŘEDE DVĚMA DNY
Pojď
A řekni mi pravdu
Slituj se
A řekni mi proč
Ne!
Manueli!
Ahoj, zlato! Jak to šlo?
Myslím, že se bude propouštět,
takže jsou všichni nervózní.
To je super!
Pak mi to řekneš. Ale nejdřív...
Ochutnej.
- Co v tom je? - Dobrý, že?
- Je to jiný. - Poznáš příchuť?
- Pivo? - Hřebíček. Trocha zázvoru, brusinky.
- Aha. - Přemýšlím nad pivem s příchutí chaie.
- To zní fajn. - Fakt?
- Jo. - Vlastně...
- Nemám přidat anýz? - Neprobereme to pak?
Jasně. Zmiňovala ses o propouštění.
Povyprávím ti to pak.
Pardon.
Pardon, že ruším.
Neviděli jste můj mobil? Lalito mi změnil vyzvánění.
Asi je tady na gauči.
S dovolením.
Mám ho.
Tak jo. Tak já vás nechám.
Jen pokračujte.
Užijeme si jindy.
Našli Jorgeho!
- Cože? - Vážně?
Tati!
Strýček Jorge?
Co se stalo?
Našli jeho tělo.
SVÁTEK ZESNULÝCH SE RUŠÍ
Co pro mě znamená smrt?
Lidi se rozloučí a odejdou, ne?
Někdy se ale nerozloučí.
Jen odejdou.
Smrt je konvence, kterou nám společnost vnucuje
kvůli své představě patriarchálního Boha.
Zhebnout, natáhnout bačkory, žrát hlínu, zabalit to.
Jste na hrobníkově lopatě.
Dome zlatý, oroduj za nás. Věži z kosti slonové, oroduj za nás.
Já jsem se smrtí smířený.
Každou středu mívám spánkovou paralýzu.
Smrti se už nebojím.
Osamělost.
Ticho.
Bydlet u syna.
Ale no tak! Co je to za otázku? Je mi 12!
Myslíš, že je tvůj táta v pohodě?
Nevím.
- Vzal to dobře, co? - Jo.
Vím, že Jorgeho zrovna nemiloval, ale byl to jeho bratr.
A sourozenci se přece rádi mívají, ne?
To je, jako bych přestal mít rád Lala, protože je kleptoman.
Podle mě je v šoku. Jeho brácha mu nejdřív ukradne peníze,
a pak ho najdou mrtvýho.
Navíc tvůj strýc tvýho tátu donutil, aby podvedl svoje kamarády.
Tvoje máma ho pak opustila...
Víš, co by bylo skvělý?
Kdyby odsud táta vypadl, dostal svoje peníze a my to mohli dělat
úplně kdykoli?
Ve skutečnosti to chce dělat na pračce.
Dáte tam šetrnej program a...
udělá se to skoro samo.
Jo. Ale ten program je dost krátkej.
Už je to příšerně dlouho, zlato,
- co jsme si to neudělali. - Máš naprostou pravdu.
Není to neuctivý?
Právě ti umřel strejda.
Oslavujeme život.
Hele, můžu za vámi?
Nechci být sám.
To je jeho popel.
Pro vás.
Já ho nechci.
Bylo to jeho poslední přání. Chtěl, abyste ho měl.
Když mi ho dáte, skončí v popelnici.
Co s ním uděláte,
to není moje starost.
Jak zemřel?
Je to záhada. Nikdo neví.
Podivná nehoda.
Víc toho nevím.
Nezanechal po sobě něco? Nějaký vzkaz nebo závěť?
Ale jistě! Pardon, málem jsem zapomněl.
Tohle.
- Co je to? - Nevím.
- A peníze? - Jaké peníze?
- Které bratr měl. - To se budete muset zeptat Marthy.
Kdo je Martha?
Jeho vdova, dá-li se to říct.
Vypadají zámožně, co?
Ano, má to potenciál. Dobrá lokalita, že, zlato?
Cenu tu má jedině pozemek. Já bych ten dům nechala strhnout.
- Jistě. - Můžeme ho přestavět,
jestli chcete.
Ne, o to nejde. Jen to tu vypadá až moc staromódně.
Že? Kompletní přestavba by byla moc drahá.
Je to opravdu výjimečný dům.
Vyrostly tady moje děti.
Je plný vzpomínek.
A ledku a plísně.
Kde je koupelna?
Je prostorná a útulná.
Do prdele.
Koupíte ho?
Uvažujeme o tom.
Zmínili se o zvířatech?
Jakých?
Tenhle dům postavili na hřbitovu zvířátek.
- Cože? - Majitel se zbláznil a všechny zabil.
Šestnáct štěňátek. Všechny naráz!
Ale ne.
To je fáma, hochu.
Nemusíte mi věřit. Táta mi taky nevěřil.
A teď...
už tátu nemám.
Zlato, musíme jít.
- Musíme jít. - Kam?
Musíme už jít. Mockrát děkujeme.
Nashle!
Já to nechápu. Co se stalo?
Klid.
Po tom, co se stalo strejdovi Jorgemu, ho možná nebudeme muset prodat.
Zlatíčko.
Nechápu, proč se ten dům nikomu nelíbí.
Někdy jsi hrozně vybíravá.
Těm kultistům se líbil, ale jim jsi ho prodat nechtěla.
Chtěli tam pořádat orgie.
Když tam nebudeš, co na tom sejde?
Chtěli tam obětovat kozu, aby prodeji požehnali
jejich bohové.
Tohle prostě ne. V domě mi kozy nikdo obětovat nebude.
Už chápeš, co tím myslím? Býváš hrozně vybíravá.
Potřebuju ho prodat. Už jsem rozprodala skoro všechen nábytek.
Na to se vykašli. Zaměř se na prodej stahovacích pásů.
To mi vůbec nejde.
To je slabý slovo.
Je na to úplně levá.
Co je to s tebou? Je to vznešené poslání.
Zvládne to kdokoli.
Je děsná!
Nejhorší obchodnice na světě!
Pořád všem říká, aby šetřili!
Teď když je chudá...
To pálí!
- Vypni tu studenou, Roso! - Promiň!
Jednou bych si chtěl sprchu užít.
Ber to pozitivně.
Já o sobě během takových klidných chvil přemítám. Rozjímám.
Svůj čas musíme řádně využít, co?
Bude to trochu klouzat, ale nevadí.
Ne, Rosito, já nechci.
Ne?
Teda chci, ale ne teď.
- Promluvme si o tom oltáři pro zemřelé. - To už jsme probírali.
Shodli jsme se, že je to moc drahé a plýtvá se jídlem.
A co všechny ty papírové ozdoby? Mysli na planetu.
Já vím, Rosito,
ale oslavy Dne mrtvých jsou na památku našich milovaných.
Všichni mí milovaní ví, že návštěvy nesnáším.
A Emiliovi a Lidii by se to nelíbilo?
No a?
Nechtěli by uctít památku svého otce?
K uctění José Luise nepotřebujeme stavět oltář.
Mluvíme o něm pořád.
Nemluvíme o něm nikdy.
Ale ano.
Jen když si stěžuješ.
To není pravda.
„Auto nejede, protože ho táta neopravil.“
„Sprcha blbne, protože ji táta neopravil.“
Chápu.
Nechodíš za ním.
Asi byl špatný nápad jeho popel rozházet
v Desierto de los Leones.
Chtěl, abysme jeho popel rozptýlili v Sonorský poušti,
ale neměli jsme peníze. A tohle se nabízelo.
Je to daleko a nikdy na to nemám náladu.
S Lidiou tam chodíme.
Někdy se tam stavím.
Vždycky mi přišlo, že sis s tátou něco nevyříkala.
Tak to není.
Proto doma nic neopravíš.
Proto si nechceš vzít Jaimeho!
Ale jdi ty!
Je to jasný jak facka.
Jaime...
Myslela jsem, že mě o ruku požádá na Den matek.
Neudělal to. Respektuje moji nezávislost.
- Spíš se bojí, že ho odmítneš. - Jistěže ne!
Mně to neříkej.
- Řekni to Pokeovi. - Pokeovi? Proč?
Má jeden semestr psychologie. Rozumí tomu.
Pamatuješ na kadeřnici Lauru?
- Vyléčil ji ze strachu z koček. - Laura se koček nebojí.
Tak to léčba zabrala. Poke je génius.
Jdu pozdě.
- Pozdravuj svoje společníky. - Jasně.
Vím, že strejdova smrt nás všechny zaskočila.
Život je krátkej.
Emilio, tys mýho strejdu nikdy nepoznal.
Juana Gabriela jsem taky neznal. A brečel jsem.
Dobrá.
Ale život jde dál.
Tohle jsem dělal celé ráno.
Co je to?
Schéma organizace naší firmy.
Emilio. Ty jsi šéf údržby a technické podpory.
To sis vymyslel.
Ale nevymyslel, Sofío. Pro firmu je to životně důležitá pozice.
Myslel jsem, že mi dáš spíš nějakou administrativní pozici.
Jakou?
Třeba lidský zdroje?
Ty mám na starosti já.
O tom jsme rozhodli kdy?
Bylo to firemní rozhodnutí. Pro mě jako pro ředitele to nebylo snadný.
Emilio navíc nemá dost znalostí.
To neznamená, že to nezvládnu.
Pravda. Ale teď ty, Sofío.
Vedoucí designu.
A ty jsi co?
Generální ředitel. A vedoucí personálního oddělení.
A finanční ředitel.
Můžu tě přerušit? Díky.
Vysvětlím vám to. Jsem šéfem právního oddělení...
Nechci si stěžovat, jo?
Ale proč máš tolik pozic?
Dej to sem!
Kdo z nás tří má nejvíc zkušeností s obchodem?
Jsem rozenej vůdce, to je jasný.
Nikdo, Manueli!
Kdo má magisterskej titul ze Stanfordu?
Přestaň vytahovat ten diplom!
Ale mám ho.
Jasně. Ale taky jsem četl knihy o osobním rozvoji a byznysu.
Třeba Bohatý táta, chudý táta a Mnich, co si koupil červené lamborghini.
Změňme téma.
Probereme schůzi s investory.
Vím, že se těšíte. A víte vy co? Já taky.
Už vím, co si vezmu. Košili, co jsem koupil na bleším trhu.
Půjdu tam sám.
Říkals, že půjdeme všichni.
Přítomnost nás všech by byla moc zastrašující.
Nic proti, Manueli,
ale minule jsi šel taky sám a nějak to nedopadlo.
Umění vyjednávat jsem se naučil na vysoký.
A taky jsem se učil od táty. Jsem obchodník.
Podnikatel.
Ne, děkuji.
Jsem v práci.
Pivo San Román.
Ozveme se vám.
Do prdele.
Poslyšte, tohle není, co hledáme.
Problém nejsem já. Problém byla příchuť.
Proto jsem vymyslel dvě nový a ty na to jednání vezmu.
Máme rozmarýn, citrus s mátou a pak brusinku a plísňovej sýr.
- A co gumoví medvídci? - Ta je nejlepší.
Jo. Je perfektně vyvážená.
Na dně sklenice chutná jako gumoví medvídci.
Jo, povedla se.
Máš pravdu. Tu tam nevezmu.
Věřte mi. Vím, co dělám.
Proto jsem šéf inovativního designu.
A lidských zdrojů.
Pokud na tebe chci podat stížnost, mám ji předat tobě?
Přesně tak. Vidíš? Umím v tom chodit.
Navíc mě zrovna napadl novej proslov.
Bude to paráda.
San Román není jen tak ledajaké pivo.
Je to pivo z malého pivovaru,
uvařené s příchutěmi, které jsou jemné i intenzivní zároveň.
Je to pivo pro náročnější klientelu. Pro ty, kteří se nebojí posouvat hranice.
Pivo pro ty, kteří porušují pravidla.
Pivo San Román.
- Pivo z malého pivovaru? - Ano.
- To myslíte vážně? - Nebereme.
Pivo z malého pivovaru má každý.
- Tento týden jste už třetí. - I máma má vlastní značku.
Můj přítel má dvě.
Když se začne nudit, vymění je.
Pochybuju, že jsou jako pivo San Román.
Čím se to vaše liší?
To pochopíte, až vám ho ukážu.
SAN ROMÁN SVĚTLÝ LEŽÁK
Samozřejmě pro každého jedna.
Opatrně, to je mahagon.
Můžu vám i dolít.
- Co je to za příchuť? - Sýr.
Přesně tak! Plísňový sýr.
Dokonale se hodí k pořádnému kusu steaku
s hruškovým salátem.
Tohle je to nejodpornější, co jsem kdy ochutnala.
Jo. Nerad to říkám, ale...
Tohle je pivo pro někoho, kdo ho chce přestat pít.
Na co koukáš?
Jsi na řadě!
To ne.
Díky.
- Promluvme si o tvé budoucnosti ve firmě. - Jistě.
Hodnotili jsme tvou práci...
Je nefér, že mi dáváte padáka!
Proč nevyhodíte mýho šéfa? Všechnu práci dělám já!
On si na několik hodin mizí na obchodní obědy.
A pak si dá šlofíka. A proč taky ne?
Ani ho nejde vzbudit na schůzky!
Nemáš padáka, Lidio.
Ne?
Ale tvého šéfa vyhodíme. Ano. Zapiš to.
To kvůli tomu, co jsem řekla?
Moc dobře víme, že všechnu práci odvádíš ty.
Tak o co jde?
Zavolali jsme si tě, protože ti chceme nabídnout
post oblastního finančního viceprezidenta.
Tím jste měl začít!
A taky chceme, abys otevřela naši novou pobočku v Monterrey.
Přesuneme tam celé oddělení.
Do Monterrey?
Do kterého?
Monterrey v Nuevo León.
U hory Cerro de la Silla?
Je nějaké jiné?
Víme, že budeš mít výdaje,
ale neboj. Firma vše zaplatí.
A společně s dalšími benefity dostaneš přidáno.
Budu to muset probrat s manželem.
Moc s tím neotálej. Když to nevezmeš ty,
budeme to místo muset dát Fernándezovi.
Ten ale celý dny tráví na záchodě.
Ani neví, na kterým oddělení dělá.
To je ten váš Fernández.
Jen abyste věděli.
Je to majitelův kmotřenec.
Je to super chlap.
Jen je nepochopený.
Na rozmyšlenou máš 24 hodin, Lidio.
Dobře?
Dobře.
Dvacet čtyři hodin.
Jo. Vím, že je to velká změna.
Monterrey není zrovna za humny.
Letadlem je to hodina a půl. To není tak daleko.
Bylo by to fajn, ne?
Ty a já, sami. Jako když jsme žili v USA.
Místní si tam myslí, že jsou gringové, protože jsou tři hodiny od McAllenu.
Daleko od našich rodin. Bez všeho toho nátlaku.
Vážně tě to neláká?
- Chci to. - Zlato...
Zlato.
Asi to nejdřív potřebuju vstřebat.
Promyslet si to.
V klidu, žádnej stres.
Až na to, že se mám rozhodnout do 24 hodin.
Musím to říct Emiliovi a Sofíe. Nemůžou ten byznys rozjet sami.
- Dobře. - Musím promluvit s našima.
S rodinou. Mají to teď těžký. Potřebujou mě.
Promluv s nimi. Ale rychle, ano?
Pardon.
Poslyšte...
Vypadám dobře?
Vypadáš skvěle, tati.
Jdu za Esmeraldou.
A co kravata?
Není to moc?
Ne. Vypadáte skvěle.
- Tati! - Ahoj, synku!
Vy nemáte výzdobu?
Před mámou to neříkej. Pojď! Jsme tady!
Naposledy jsem tu byl na Den matek.
- Vypadá to tu úplně jinak. - Prázdně, chceš říct.
Ale sedět na podlaze je fajn.
Jsme jako hippies.
Připomíná mi to mládí.
- Nebuď směšný! - Mami!
Máme probírat pohřeb.
Jistě.
Dalas zveřejnit nekrolog?
Noviny nikdo nečte. Koho to zajímá?
Chci, aby všichni věděli, že umřel.
- A aby mě z toho už nevinili! - Je to i tvoje vina.
- Mami. - Mami.
Odeslali jsme ho.
Děkuju.
Byl to Sofíin nápad. Bude to skromný pohřeb.
- Neměj velká očekávání. - Beru cokoli.
Můj zasranej bratr si to nezaslouží.
Mami, můžu taky říkat...?
Ne, broučku.
To může říkat jen tvůj... otec.
Miláčku, prosím tě.
Neříkej mi „miláčku“.
- Ne před dětmi! - Tak hele.
Ten pohřeb prospěje nám všem.
Budeme to moct uzavřít a překonat to.
Pohřeb je zítra, že jo?
Jo.
Prima!
Víte, co je zítra za den, že?
- Nejsem moc vyfintěnej? - Ne. Moc ti to sluší.
Půjčil jsem si to od Pokeho. Nic formálního nemám.
Rozepnuté to vypadá líp.
Líbí?
Byl jsem jen na jednom pohřbu. Tátově. Nepamatuju si, že by se lidi ohákli.
Jistěže ne. Nechtěla jsem to. Tvůj táta obleky nesnášel.
Pamatuju, že lidi přišli v kraťasech, žabkách a černých ponožkách.
To zrovna ne.
- Taky si pamatuju, žes nebrečela. - Ne?
Jak si to můžeš pamatovat? Byls malý.
Pamatuju si i den, kdy jsem se narodil. Byl čtvrtek, pršelo.
To jsem ti řekla.
Já už to ale věděl.
Jaime!
Pospěšte si! Jdeme pozdě!
Přinesls pan de muerto!
Letos náš první pan de muerto.
- Jaime... - Co je?
Jíme ho od srpna. Prodávají ho v supermarketu.
- To ne... - Vědět, že ho chceš,
koupil bych ti ho plněnej čokoládovýma zajíčkama.
Čokoládovej jsi ještě neměl?
Ne!
Když ho jíte před Dnem mrtvých, je to jako jíst jakýkoli jiný moučník!
A se zajíčky ho nedělají! Žádné oříšky, čokoláda, nic!
Je to jen těsto a cukr. Nic víc!
Ale dělá se i s tímhle.
Nešil. Cuká ti oko.
Nikdo nerespektuje, jaký mají věci význam!
Dávají ho i do cereálií.
Tak si je sežer!
- Pročs to říkal? Dobrý? - Musí si na to zvyknout.
Ne. Není to dobrý.
Štve mě, že lidi už nemají úctu k Bezelaovi a Xonaxi Quecuye,
bohům ze zapotéckého podsvětí.
Sere mě to!
Sníme si ten pan de muerto
- a půjdeme. - Dohoním vás.
- Čekám, až mi dovezou balíček. - Co sis objednal?
Jen maličkost. Něco na vyjádření soustrasti rodině.
Neříkalas, že to bude skromný?
Lepší fotku jsi neměla?
Lepší jsem nenašla.
Nebyl fotogenický.
Aspoň se usmívá.
Je tu tělo?
Co tak nadšeně?
Bude to první mrtvola, co uvidím.
Doufám, že první z mnoha.
- Co? - Ale nic.
Lalo, běž se prosím převléct.
Takhle na strejdově pohřbu vypadat nemůžeš.
Ale mami, je i Halloween!
Není fér mě nutit, abych si vybíral!
Mohl ses aspoň převléct za upíra.
- Vypadal bys elegantněji. - Napadlo mě to. Jsou nesmrtelní.
Ale zombie jsou živí mrtví!
- To se hodí víc. - To asi ano.
Vezmi si něco společenštějšího.
- Všichni... - Mrtvola!
Lalo!
To jste vy.
Taky tě ráda vidím, hochu.
Pardon. Pojďte dál.
Kde je Jaime?
- Už jde. - Něco vám koupil.
Doprava. To je ono.
Ano. A rovně. Přesně tak.
Doleva.
- Ne, doprava. - To je ono. Skvělé.
Ty květiny jsou od vás?
Vypadá to hezky.
Kde jste to všechno sehnali?
Mouka na sušenky byla levná, protože byla prošlá.
A květiny jsem natrhala u Rosaury, co bydlí naproti.
A židle mi půjčil Poke.
Do osmi ráno je musím vrátit,
protože je potřebují na křtu.
Jsem na tebe moc hrdá.
Stává se z tebe podnikatelka.
Spousta lidí ale bohužel nedokáže ocenit, co dělám.
- Ne? - Jen tak mezi námi,
na pohřeb podle mě moc lidí nepřijde.
- Ahoj. - Ahoj, Jaime.
- Ahoj. - Ahoj.
Kam mám dát strýčka?
- To je ta mrtvola? - Jo.
- Do pr...! - Hej!
Lalo!
Promiň. Ale to je podvod.
Hele!
Co tady?
Perfektní.
Svíčky nezapalujte. Vrátím je pak do obchodu.
Jak jsem řekla. Jsem na tebe pyšná!
Z tvojí ženy se stává podnikatelka.
Proč jste ho přinesli takhle? Zpracovanýho! Já chtěl mrtvolu.
Kluk zatracená.
Proč?
Měl jsem tolik nápadů.
- Co terapie, Lalo? - Nemůžou si ji dovolit.
Proč jste letos neudělali výzdobu?
Protože jsem ji musela prodat.
Promiň.
To neřeš.
Kdybys řekla, mohl jsem něco donýst.
Jasně. Vánoční ozdoby by tu byly úžasný.
LOŇSKÉ VÁNOCE (DEN, KDY SE RODINY SETKALY)
Nikdo ten vtip nechápe, Lidio. Tak mlč.
Nemlať mě!
Vánoce jsme mívali báječný.
A Halloweeny byly impozantní.
Koledu, nebo něco vyvedu!
Zdravím vás.
Koledu, nebo něco vyvedu.
- Co? - Koledu, nebo něco vyvedu.
Pojďte si pro sladkosti.
Sladkosti! Spousta!
- Mně! - Spousta dobrot.
- Sladkosti! - Tady!
Tady jsou další! Pojďte sem.
Loni to bylo nejlepší.
- Šla jsem za čarodějnici. - Já myslel, žes byla Courteney Cox.
Přede dvěma lety jsem šla za Freddyho Kruegera.
Nebyla Donatella Versace?
Já myslel, že Mickey Rourke.
I my měli svoje halloweenský tradice.
Děcka!
- Mami! - Mami!
Zlatíčko.
- Můžeme jít na koledu? - Ne.
- A když si uděláme svoje kostýmy? - Ne.
Ale jo!
- Ne. - Proč ne?
Stačí nám dvě prostěradla a nůžky.
- Ne! - Proč ne?
Kolikrát vám mám říkat, že Halloween
vymysleli američtí imperialisté
a že pod touto střechou
takovou kulturní invazi podporovat nebudeme.
Jde se jíst!
Proč ne?
- Seš srandokaz. - Celé je to podvod!
Vysvětli mi, proč bych měla kupovat sladkosti pro cizí děti,
jen abyste mohli jít čelit nebezpečím noci a žebrat o úplně ty samé sladkosti?
Můžu je prostě koupit a dát vám je sama.
- Ty nám dáš sladkosti? - Ne.
To abyste neměli zkažené zuby.
Mami.
Co když dneska přijdou koledníci?
Lalo, pokud někdo přijde, máš mé svolení
situaci vyřešit tak, jak uznáš za vhodné.
- Fakt? - Ano.
- Prima! - Půjdu s ním.
Někteří lidi bývají agresivní,
když nedostanou cukr.
- Jak se máš? - Dobře.
- Jen jsem přemýšlela. - O čem?
Před rokem byl strejda naživu.
Měli jsme peníze a naši byli spolu.
Byl to náš dům.
Oficiálně pořád je. Dokud ho neprodáme.
Ale máš pravdu, ségra.
Život nám občas hodí pod nohy něco, co nemůžeme ovlivnit.
- Jo. - Co bys řekla na to, kdybych ti řekl,
že s Lidiou se budeme stěhovat do Monterrey?
Fakt?
Jó!
Měj se, Manuelito!
Vím, že pro rodinu, tebe
i firmu je to náročný období. Nejsme schopní nic vydělat.
Možná je to znamení, víš?
To je blbý.
Ale vážně, nic se neděje jen tak.
Ale klidně bych s vámi odtamtud mohl spolupracovat.
Nejdřív se tam musíš zabydlet, poznat to tam,
ochutnat místní speciality a ugrilovat si nějaký steaky.
- Budeš toho mít nad hlavu. - Zas tolik ne.
Tohle generální ředitelé nedělávají.
Mohl bys jmenovat svýho zástupce.
- Jo. - Když jen tak někoho plácnu...
- Mohla bych to být já? - Ani ho...
No co?
- Ty chceš, abych odjel. - Ne. Jasně že ne.
Věděl jsem, že se ti nelíbí, jak firmu vedu.
Vůbec nic nám nesvěříš!
- Nechal jsem tě vybrat lahev. - A paks vybral jinou.
Uplatnil jsem svoje znalosti.
- Svůj diplom. Jasně. - Nejen ten, Sofío.
Kdo studoval životopisy Gatese, Jobse a Slima?
Kdo během jedinýho týdne desetkrát zkoukl Vlka z Wall Street?
Koho zabanovali na Shakiřině fóru, protože byl nesnesitelnej?
Tvrdili, že její raná tvorba je lepší než ta současná.
Všechno, co Shakira Isabel Mebarak Ripoll dělá, je dokonalý!
Nechci, abys odjel. Ale pokud odjedeš,
musím být konečně silná a tu výzvu přijmout.
Kvůli našemu pivu.
Zrádkyně!
S dovolením, Francisco.
Neběhej.
Nedivoč.
Koledu, nebo něco vyvedu!
- Koledu, nebo něco vyvedu! - Takhle ne, děti.
Halloween ani není mexická tradice.
Běžte domů
a vraťte se až na Den mrtvých. Pro svoje cukrové lebky.
Ale sladkosti nám dáte, že jo?
Ne, můj malej příteli. Žádný nemáme.
Ale díky tomuhle si zvýšíte svoji toleranci k frustraci.
Tak pojďme. Šup.
- Na shledanou. - Nashle!
Nashle.
Na tradice se začíná zapomínat.
- Co? - Ale ano!
Dnešní děti vyrůstají bez kouzla
skutečného Dne mrtvých.
Ne, Jaime.
Den mrtvých je teď děsně populární. Bývá ve filmech.
To je falešná hollywoodská verze.
Není takový, jako když jsem byl malý.
Přepadla tě nostalgie, co?
Jo. A co?
Tak já počkám.
Děláš si prču? Zpomalený záběry?
Jaime!
Co je?
Je to úplně jako Coco,
ale nudnější!
Tam ale aspoň byli zvířecí duchovní průvodci!
Co mají zvířecí duchovní průvodci společného se Dnem mrtvých?
Spoustu věcí. Tak to v tom filmu říkali.
Pořádají se průvody i v Oaxace?
Ne. Jaké průvody?
Ty, co míváme každej rok.
Já vím, ale to mají z Jamese Bonda!
To ale znamená, že díky gringům je Den mrtvejch populárnější.
To není pravda! Copak to nechápeš?
- Jak si to můžeš myslet? - Je to pravda, Jaime.
Ne!
- To byl Jaime? - Co se děje?
Možná slyšel, že v obchodě mají omáčku v obalu ve tvaru lebky.
- Opravdu? - Ne.
Je to tak smutný.
Mám zavolat Pokemu, aby i s klukama přišel?
Ne. Nech to být.
Na tátově pohřbu bylo narváno. Nebylo si kam sednout.
Jo.
Všichni ho měli moc rádi.
Přišla i jeho učitelka ze školky.
A pán, co mu pomáhal na finančním úřadě.
Chci něco úžasnýho.
Budu na sobě mít oblek s flitrama.
Na rakvi stříkací pistolí vyvedenej obrázek mýho oslíka Ramira.
Ohňostroj. Bejvalky budou brečet.
A Banda MS bude hrát El Patrón, až můj popel vystřelí do vesmíru.
- Něco takovýho. - Ještěže jsi nad tím nepřemýšlel.
A ty chceš co? Nikdy jsme o tom nemluvili.
Chci se nechat zmrazit jako Walt Disney.
- Myslím to vážně. - Já taky.
Chci se nechat zmrazit a pak rozmrazit,
až najdou lék na to, co mě zabilo.
A když ho nenajdou, tak mě v mrazáku nechte navždy.
Mami.
Nerada o takových věcech mluvím.
Jo, to se stává.
To je známka bolesti, se kterou ses nevypořádala.
To by určitě řekl Poke.
Asi to už ukončíme. Nikdo jiný nepřijde.
- Ne! - Proč ne?
Můžeme ještě chvíli počkat.
Ano, tati. Měl bys pronést proslov.
Proč já?
- Byl to tvůj bratr, tati. - Jo.
Určitě ti chybí.
I když sourozenci si někdy přejou, aby člověk zmizel z povrchu zemskýho.
- Manueli. - Čí sourozenci?
- Mluví o mně. - Pořád to nechápu.
Nevím, co mám říct, Sofí.
Vzpomeň si na něco hezkýho.
Už vím!
Když jsme byli malí, prodávali jsme v naší ulici limonádu.
Vedlo se nám dobře. Vydělali jsme spoustu peněz.
Já si za svůj podíl chtěl koupit jojo a kuličky.
Ale...
Ale co?
Ale Jorge si všechny peníze nechal.
Protože krájel citrony a sypal do vody cukr.
Chce se ještě někdo podělit o vzpomínku na Jorgeho?
Já!
Občas mě dokázal rozesmát.
Třeba na moje narozeniny.
Hráli jsme takovou hru. V jedný ruce míval peníze.
Když jsem uhádl ve který, dal mi je.
Ale když jsem se spletl, musel jsem mu zaplatit.
Proč nám to nedošlo dřív?
Já se těch děcek zbavím!
Dobrý den.
Váš kostým je super, ale sladkosti nemáme.
Navíc jste na koledování trochu starej, ne?
Je tady pohřeb Jorgeho San Romána?
- Jo. - Uhni.
Nemyslel jsem, že přijdeš, Humberto.
Chtěl jsem se ujistit, že je po něm.
Šušká se, že smrt nafingoval, aby si mohl nechat peníze.
Konspirační teorie miluju.
Strejda Jorge nejspíš odjel na stejnej ostrov,
kde teď žijou Michael Jackson, Elvis Presley a Juan Gabriel.
- Tohle je jeho popel. - Dals ho otestovat?
Mohl by to být jen prach.
To mě nenapadlo.
Dej mi nějakou krabičku. Nechám to otestovat v laborce.
Myslíte, že mu dám krabičku? Co když mi ji nevrátí?
Dejte si. Je to moc dobré.
Chatito! Díky, že jsi přišla.
Nemohli jsme uvěřit, že je ten hajzl mrtvej.
Myslíš, že jsem blbá?
Ty jsi ta věštkyně, že?
- Ano. - Mělas mě varovat!
Přijde Martha?
Martha...
- Ahoj. - Ahoj.
Můžeme si promluvit?
Vědělas, že nás vyruší? Nebo jsi překvapená?
Neposlouchej ho. Pojď!
Tak pojď, Francisco.
Nikdo z nich se s tvým bratrem rozloučit nepřišel.
Přišli ho pomlouvat.
- No a? - To je k mrtvému neuctivé.
Já o něm taky několikrát mluvila ošklivě,
ale jen mezi přáteli.
Upouštějí páru. Nech je.
Vědět, že přijde Chatita, dala bych si se sušenkami víc práce.
Jorge!
Kdo je to?
Proč?
Martha!
Kdo?
Mám špatný zprávy a nevím, jak to vezmeš.
Je oslík v pohodě?
Pravdu! Ne.
Nejsem si jistej, jestli to chci vědět.
Panebože, Ramiro!
Byl tak mladej. Tak čilej!
- Bože, vezmi si radši mě! - Ne.
Víš, jak to s oslíky mám.
- Ramiro je v pořádku. - Vyděsils mě.
Tak pročs to řekl?
Já nic neřekl.
Jde o to, že se stěhuju do Monterrey.
- No jasně. Lidia se zmínila. - Ne.
Musím odejít z firmy.
Fakt?
To je blbý.
Mohl ses aspoň přetvařovat!
Přísahám, že jsem fakt smutnej.
Můžu být šéfem personálního?
Cože?
Když odejdeš, uvolní se spousta míst.
Ve firmě po mně zůstane obrovská díra.
- Potřebujete mě. - Budem na tebe myslet.
Ale zvládneme to. Slibuju.
Díky za všechno! A zlom vaz!
Mami, budu šéf personálního!
Pěkné.
Co to děláš?
Esmeralda mě poslala pro víno.
Vidíš tu troubu? Je úžasná.
Hustá.
Vypadá jak mimozemská technologie.
Jen mačkáš čísla. Nemusíš nic počítat.
Až ze mě bude milionář, taky ti takovou koupím.
Oba ale víme, že ji odmítneš.
Já a moje trouba jsme toho spolu hodně prožily.
Ne. Nehřeje.
Ukaž.
Dej jí šanci.
- Nespěchej na ni, jinak nebude fungovat. - Já myslela, žes ji spravil.
Však jo. Funguje v pohodě.
Ne. Sušenky jsou pořád syrové.
Syrové jsou teď. Věř jí trochu.
Ale ne. „Věř tomu“ jsi říkal o ledničce, sprše a autě.
- Co je? - Jak se můžeš tak ptát?
Takhle za chvíli budu nejzapálenější věřící v okolí.
Až se vrátím, znovu se na ni podívám.
Poslyš.
Proč mě nenecháš zavolat instalatéra?
Roso, urážíš mě.
Když ho zavoláme,
nebudeme moct na pláž. Slíbili jsme to dětem.
- Jsou malé. Nebudou si to pamatovat. - Slíbil jsem jim to.
Stavím se pro novou trubku, s tou je asi problém,
- a do večera to bude. - Přijď brzy.
A ty si po mně nestýskej.
Nikdy se s tou trubkou nevrátil.
Tos mi nikdy neřekla.
Ne.
Proto nechceš novou troubu.
Protože pak by ses s tátou musela rozloučit nadobro.
Emilio, neplácej.
Neplácám.
Mám vysokou emoční inteligenci.
To není ten důvod. Musíme šetřit.
Proto doma nic neopravíš.
Proto to nenecháš udělat ani Jaimeho. Kdyby skočil pro trubku,
nemusel by se vrátit.
Proto si nechceš Jaimeho vzít!
Přestaň poslouchat podcasty Marthy Debayleové. Blázníš z nich.
Díky ní jsem lepší člověk.
Pochybuju.
Omluvte mě. Ráda jsem vás viděla.
- Řekls to už rodině? - Pracuju na tom.
Netlačím na tebe, dobře?
Jen chci, abys věděl, že jim musím něco říct. Dneska.
Jasně, zlato. Já vím.
Jen taková malá připomínka, víš?
Jen abys věděl. To je všechno.
Co zajít k tobě do pokoje?
Jen tak?
Jen tak.
Na oslavu života.
Bude to trochu nepohodlný. Není tam postel.
Postel nepotřebuju.
Jdeme.
Koledu, nebo něco vyvedu!
Vyfintěné kostřičky. Jak typické.
Aspoň je to mexické.
Víte, kdo to byl Posada?
Pohněte si s těma sladkostma.
Nic vám nedám.
- Nic tu nemáme. - Chceme sladkosti!
- Ne!
Co je?
Jaime, tyhle děcka jsou zrůdy!
- Ty je znáš? - Jo.
Obarvili sousedovic čivavu narůžovo
a podpálili strom paní Ochoaový.
Chuligáni.
No, to já je to všechno naučil.
Tak se svými kamarády promluv.
Jaime, ne!
Je moc pozdě.
Pokusí se obsadit dům!
To bych udělal já.
Máme jen jedinou možnost.
Bránit ho.
- Tak do toho. - Jdeme.
Dobrý den.
Znala jste ho?
Ano.
Odkud?
Byli jsme přátelé.
Přátelé s výhodami.
Tolik mi chybíš! Proč jsi mě opustil? Proč?
Nevím, co to do tebe vjelo.
Byla jsem jako papiňák.
Nikdy jsem tě neviděl tak šťastnou.
Když uvážíme...
že dole je můj mrtvej strejda.
Jen mám pocit, že se nám konečně začne dařit.
Zase tak špatně na tom nejsme.
Ne, jasně že ne. Ale...
Bylo by fajn, kdybych už v koupelně nad ránem nenarážela na tvýho tátu.
Zlato, víš...
- Pořád si tím nejsem jistej. - To nic.
To nevadí.
Netlačím na tebe.
Netlačím na tebe, ale doufat můžu, ne?
Zvládneme ještě jedno kolo?
Jorge byl úžasný muž.
Úžasný v každém smyslu toho slova.
- Vážně? - Děkuju.
Poslyšte, nevíte něco o...
Byl tak štědrý a hodný.
V ložnici byl otevřený, vždy ochotný vyzkoušet něco nového.
Nemusíte zacházet do podrobností. Díky.
Tohle možná není váš Jorge.
Ano. Tohle byl Jorge San Román.
Ale jistěže mluvím o Jorgem San Románovi.
Můj divoký tygříku, tolik mi chybíš!
Máme to v rodině.
Jsme tygři.
Vždycky jsi mi připomínal psa bez srsti.
Zmínil se někdy...
Víte, jak zemřel?
Jistěže ano. Během těch posledních dní jsem byla s ním.
Bylo to opravdu divné.
Byli jsme na jachtě, jedli krocana
a on se najednou začal dusit kostí.
Veselé Vánoce, hajzle.
Doufám, že se udusíš krocaní kostí.
Ale takhle neumřel.
Začal kašlat,
klopýtl a přes zábradlí spadl do moře.
A pak...
Pak ho sežral žralok.
Doufám, že ho sežere žralok.
Zabil jsem Jorgeho?
- Ne. - Samozřejmě že ne.
Jorgeho zabil žralok. Byla jsem tam.
Pěkné. Máte moc pěknou kuchyň.
Rosita tvrdí, že máte problém ho prodat.
Jo.
Částečně za to můžu já.
Ale i kupci. Protože jsou tak důvěřiví.
Některejm jsem řekl, že v trubkách žije ďábelskej klaun.
Dobrá práce.
Muž si musí své území chránit.
Myslel jsem, že se naštveš.
Být tebou,
zvážil bych byt.
Víc lidí, víc míst k objevování.
Víc příležitostí k neplechám.
Pohyb. Tady sladkosti nejsou.
Jak to myslíš?
Nějaké děti v našem domě oholily všechny kočky.
Lamky.
A ty krysy!
Být jich dost, obsadily by celé parkoviště.
Krysy?
Představ si, co bych zvládl s cvičenýma krysama!
Určitě by sis mohl zabrat území kdekoli.
Pohyb. Tady sladkosti nejsou.
Francisco, co je to s tebou?
Zabil jsem Jorgeho.
Ale nezabil.
Něco jsem si od vesmíru přál
a on mi to splnil.
Zhmotnil jsem to.
Zhmotnit něco myšlenkou nejde.
Kdyby ano, prodala bych aspoň jeden stahovací pás.
Superschopnosti se mi vymkly z rukou.
Žádné nemáš.
Ale mám.
Umím svádět. Umím sjednocovat lidi.
Umím vykrkat abecedu.
To ne!
Je pravda, že s velkou mocí přichází i velká zodpovědnost.
A teď je Jorge mrtvý.
- Ale Francisco... - Mami.
- Ano? - Promluvíme si?
Hned se vrátím.
Mami, hele.
Stručně. Tvůj otec je na pokraji nervového zhroucení.
- Co je s tátou? - Nic. Co se děje?
Bude to pro tebe rána.
Ale Lidia se chce stěhovat do Monterrey.
- To je skvělé! - Cože?
Bydlet v Monterrey by bylo krásné. Mají tam úžasné západy slunce.
Před lety jsem v Monterrey žila.
Je tam nádherně. Dali jsme si steak, pečené kůzle. Vodu.
Ne, mami.
Pravda je, že odjet nemůžu.
Proč ne? Ty hory si zamiluješ.
Protože vás nemůžu opustit.
- Koho? - Vás všechny.
Je nám dobře. Všechno je pod kontrolou. Mám práci.
- A upřímně... - Hele, mami.
V naší rodině to skřípe.
Když vidím, co se stalo strejdovi, vím, že mě rodina potřebuje.
Manueli, jsme v pohodě. Vážně.
Tvoji sourozenci a já jsme tým. Lalo vaří.
Sofí pere.
Odjeď do Monterrey, zlatíčko.
Žij si svůj život.
Můžu ti v San Pedru doporučit pár restaurací.
Jeď.
Pamatuješ, jak umřel táta?
Trochu. Byla jsem moc malá.
Vybavuješ si, jestli máma brečela?
Ne. Máma nikdy nebrečí. Asi proto, aby šetřila vodou.
Podle mě se z jeho smrti ještě nevyhrabala.
Však jo. Proto si nekoupí nový auto ani troubu.
- Tys to věděla? Pročs mi to neřekla? - Myslela jsem, že to víš.
Mám teorii.
Že si nechce vzít Jaimeho, protože pořád myslí na tátu?
Tak děláš si srandu?
Chci vědět, jestli se to zlepší.
To je ošidné.
Hrůza, že?
Zmínil se bratr někdy
o mně?
Mluvil o vás pořád.
Neustále mi říkal, jak vás má rád,
jak moc vás obdivuje.
Nevěřím vám.
Tak mi věřte. Protože je to pravda.
Taky říkal, že máte nádhernou rodinu.
A taky mi řekl o těch penězích.
- Cítil se hrozně. - Vy o nich víte?
Ano. Řekl mi o nich pár dní před svou smrtí.
Měl v plánu vám to všechno vrátit.
Opravdu?
Investoval je do vil na ostrovech Turks a Caicos.
Na pláži. Byly krásné, viděla jsem fotky.
Chtěl je prodat,
aby získal peníze a mohl vám je vrátit.
Cítil se strašně, protože chtěl zase patřit do rodiny.
On je ale přece nikdy neprodal.
Nebo ano?
Tedy, hmotné statky mě nezajímají.
Jsem jen zvědavý.
Chudáčka bohužel sežral žralok.
Ale já vím, jak ty peníze získat zpátky.
Všechny.
No nic. Nevrátili se.
Neměli bychom už jít dovnitř?
Škoda. Zapomněli všechno, co jsem je naučil.
Možná nevěděli, co si bez tebe počít.
- Utíkej, Jaime! Zachraň se! - Ne, jdeme!
Kryj se!
Do boje!
Až vyrostu, chci bejt jako ty.
To mi říkají pořád.
Esmeraldo! Jsme zachráněni!
Co se děje?
Už vím, jak dostat naše peníze.
- Jak? - Díky Martě!
- Té Jorgeho přítelkyni. - Ona je má?
Může je získat.
Dokázali jsme to!
Francisco!
Nechval dne před večerem.
Mami!
- Co se ti stalo? - Ale nic.
- Jsem už připravenej prodat dům. - Jak to myslíš?
Přestanu předstírat, že jsem posedlej démonem.
Pravda je, že hlasy někdy slýchám.
V hlavě.
Belzebube, jsi to ty?
To jsem ráda.
Běž se umýt.
Dobře, mami.
- Tati. - Co se ti stalo?
Museli jsme bránit území před amerikánským imperialismem.
Ničí naše tradice.
Třeba veršovánky na Den mrtvých.
Rose už výmluvy došly, smrt nepřijme její úskoky.
Protože i když Jaimeho líbá, s manželstvím dělá cavyky.
Aha.
Můžu se tu osprchovat?
S naší sprchou nic není, ale když už jsme tady...
Nech toho. Umyj se v umyvadle.
Jde o to, že jestli se s Lidiou odstěhujeme do Monterrey,
budeš si muset najít bydlení.
Sám.
Myslím, že už je načase se od vás odstěhovat.
Ne. Máš teď těžký období. Potřebuješ mě.
Ne.
Nemám těžké období.
Teď je skvělé období!
Užij si Monterrey.
Co se děje?
Jaime se umývá v umyvadle,
protože tu voda teče líp než u nás ve sprše.
To má pravdu.
- Sluší ti to. - Děkuju.
- A co to Monterrey? Jak to jde? - Dobře.
Jen čekám na Manuela, až se zeptá celý rodiny. To je vše.
Jsem na tebe moc pyšná.
Odjakživa,
už od doby, cos byla maličká, jsem věděla, že to dotáhneš daleko.
Lituju jen toho,
že tu není tvůj táta, aby to viděl.
- Co je to s tebou? - Co?
O tátovi normálně moc nemluvíš.
- Mluvím o něm pořád. - To teda nemluvíš.
Asi to...
Musí to být tím pohřbem, že na něj teď myslím.
Jsem ráda.
Podle mě je super, že o něm mluvíš.
- Jsi jako tvůj bratr. - Jako brácha?
Proč? Co tím myslíš?
Všichni tvrdí, že troubu neopravím, protože nechci zapomenout na vašeho tátu.
Nikdo nechápe, proč si nevezmu Jaimeho.
Ty přece chápeš, proč si ho nechci vzít.
Ne, mami. Nikdo to nechápe.
Vidíš?
Kam jdeš?
Kam jdeme?
- Tak co? - Lalo! Musím se zeptat Lala.
Lala? Ale jdi ty. Tomu je to fuk.
Jsem jeho starší bratr. Jeho modla. Raní ho to.
Lalo, raní tě, když se Manuel odstěhuje do Monterrey?
- Ne. Tím líp pro mě! - Ten chudák je v šoku.
Užij si to tam, Manueli.
Běž spát, zrůdičko. Ticho.
Chci něco říct.
Pojďte blíž, prosím.
Brzo už se musíš rozhodnout.
Já vím. Hned po pohřbu, slibuju.
Není pro mě lehké
o Jorgem mluvit.
Měl jsem ho rád,
i když to byl hajzl.
Chybí mi.
Vyrostli jsme spolu.
Tolik jsme toho spolu zažili.
Byl jediný člověk, se kterým jsem mohl mluvit
o rodině,
o rodičích.
Ale teď je pryč.
Chudák táta. Začíná to ztrácet.
A když...
Vinil jsem ho, že mě podrazil.
I z toho, co se vám všem stalo.
Ale popravdě je to moje vina.
Myslí to obrazně.
Pořád je to Jorgeho vina.
Kdybych věděl, co dělal,
kdybych byl chytřejší,
pořád bychom peníze měli.
Ale teď je mrtvý.
A zabil jsem ho já.
Cože?
Ne!
Opět to myslí obrazně.
Francisco, myslím, že už to stačilo.
- Už budu končit. - Dobře.
Chci vám říct, že než Jorge umřel,
dodržel svoje slovo.
Získal všechny naše peníze.
Martha vám to vysvětlí.
Byla jeho přítelkyně.
Milenka. Byli jsme milenci.
Nejdřív bychom to měli probrat spolu!
- Povězte jim to. - Jsem ráda, že tu jsem. Jsem Martha.
Zrovna jsem říkala Franciscovi,
že potřebuju jen 500 000 pesos,
abych na Turks a Caicos mohla podniknout právní kroky.
- Jak s tím souvisí Turks a Tacos? - Turks a Caicos.
Tam jsou ty vily.
Jestli je Martha získá zpátky a prodá,
může všem vrátit peníze.
Viďte, Martho?
Samozřejmě že ano. Je to snadné. Podívejte.
Každý mi dá aspoň 500 000 pesos,
ať můžu začít se vším tím...
Ale já vám získám mnohem víc peněz!
Další podraz!
Je to podraz.
Vaše poznámky mě urážejí.
Pane, vy všechny tyhle lidi žádáte, aby té ženě dali 500 000 pesos,
aby dostali zpět peníze, které možná už neexistují.
A co?
Ty kreténe!
Pořádně se nad tím zamysli.
Sakra.
Sakra. Vždycky na to skočím.
Ale uvědomil sis to včas.
Zlepšuješ se.
Tak co bude s těmi penězi?
Ty už neuvidíme.
Nevrátí nám je.
Ale to už jsme věděli, no ne?
Doufali jste. A naděje je dobrá věc.
Mami!
Hej! Kam s tím jdete?
Ten popel patří naší rodině.
Jorge nechtěl být součástí téhle hnusné rodiny.
Co tím chcete říct? Jistěže chtěl. Ten popel sem patří.
Nikam nepůjdete.
A kdo mi v tom zabrání?
Já vám v tom zabráním. Co říkáte?
Nepovídej.
Uvidíme, co ve vás je!
- Do toho! - Esmeraldo!
Ať si ho vezme. Zaslouží si ho. Hodí se k sobě!
- Ne! - Má pravdu.
Dámy. Jsme na pohřbu!
Sklapni!
Chyťte ji!
Mám v očích strejdu Jorgeho!
Dokonce jsem ho i trochu spolkl!
Moc mi nechutnal, ale ochutnal jsem mrtvolu!
Tohle mi vážně chybět nebude.
- Ne, Lidio. Počkej. - Jasně.
Potřebuješ se zeptat i kamarádů a sousedů?
Kněze z tvýho prvního přijímání?
To není třeba. Vím, co by řekli.
Všichni jsou rádi, že odjíždím.
Ale no tak. Ty snad ne, zlato?
Ale jo.
Jen jsem myslel, že jim na mně záleží. Že mě potřebujou. Ale není to tak.
Emiliovi a Sofíe beze mě bude líp.
Máma má všechno nejspíš zařízený.
- A táta... Nevím, co to s ním je. - Poslyš.
Já tě potřebuju.
Mohla bys jet beze mě a bylo by ti to fuk.
- Chceš, abych odjela bez tebe? - Jela bys, kdybych chtěl zůstat?
- Ty chceš zůstat? - Myslíš, že nemám důvod zůstávat?
- Mám tě požádat, abys zůstal? - Mám říct, že zůstávám?
- Měla bych tu kvůli tobě zůstat? - Měl bych na tom trvat?
Zatracená generace sněhových vloček.
Počkej. Pojď sem.
Tak jo.
Chci, abys se mnou jel. Protože tě potřebuju.
Nechci tam být sama, bez tebe.
Máš pravdu.
Strejdy Jorgeho byl kus!
Mockrát děkuju, že jste přišli.
Za ten nepořádek se omlouvám. Promiňte.
Krásný pohřeb. A ty tvoje sušenky byly úžasné.
Chata je dost bipolární.
Měla by ses plánováním večírků živit.
Jsi dobrá. Fakt dobrá.
Jdeme, miláčku.
To není špatný nápad.
Díky, že jsi přišel.
Moc mě to mrzí. Omlouvám se.
Promiň za ty zmatky.
- Jestli chceš, pomůžu ti uklidit. - Nemusíš.
Víš, že mě to baví. Pomáhá mi to soustředit se.
Děkuju za pomoc.
Pořád jsme rodina.
Vždycky ti pomůžu, jak jen budu moct.
Měl jsem ti to říct už kdysi.
Ta jasnovidka říkala, že vše má nějaký důvod.
Ahoj.
Měj se, Mhoni.
Myslím, že ona je podfukářka taky.
Ale já vidím všechno.
Mělas mi o těch penězích říct.
Ale prosím tě!
Nechat se okrást není tak zlé.
Znamená to, že lidem věříš.
Myslíš si, že všichni mají dobré úmysly.
To není tak zlé.
Do auta!
Nesahej na mě!
Nastupte si, dámo. Nechceme vás tu.
Nemůžu uvěřit, že Jorge řekl, že jste nádherná rodina.
Jste banda bláznů!
- Divochů! - Díky, teto!
Nejsem žádná tvoje teta.
- Vypadněte! - Mějte se!
Plácneme si.
Pardon, že volám tak pozdě. A děkuju za vaši nabídku.
Volám, abych řekla, že ji přijímám.
To je ale hnus.
Nevím, co to Manuela napadlo.
Začínám tomu přicházet na chuť.
Vem si, co všechno teď můžeme dělat.
Můžu být šéf personálního?
Můžeš dělat, cokoli chceš.
Ministra vnitra!
Můžeš být ministr vnitra v našem novým pivovaru.
Počkej, až to řeknu mámě, Pokemu a Ramirovi.
Na gumídkový pivo, který je vlastně dobrý.
To teda.
Ne, to se nedá. Je to hnusný.
Ne! Pročs mi ho nenechala?
Kdo pustil studenou?
- Vyděsilas mě. - Udělej pro mě něco.
Chci oltář.
Mohla bys zavřít kohoutek? Pálí to.
DEN MRTVÝCH
No co už.
Neměl jsem moc surovin a byl jsem unavený,
tak jsem to moc nepřeháněl.
Jako u nás doma.
Tak co vy na to?
Nic takovýho jsem nikdy neviděl.
Tak hezkej není ani ten na hlavním náměstí.
Zasvětil jsem ho José Luisovi.
Uvařil jsem jeho oblíbená jídla. Doufám, že se mu to líbí.
Jak víš, co měl rád?
Skoro nikdy o něm nemluvíš, ale občas se o něčem zmíníš.
Sendviče měl rád bez kůrky.
- Jo. - Quesadilly nikdy nejedl
bez avokáda.
Měl rád nudle.
I když mám podezření, že vaříval on.
To jo.
Vždycky.
Děkuju, Jaime, že jsi to pro mě udělal.
Nemáš zač, Rosito.
Udělal bych pro tebe cokoli.
Trvalo ti věky, než ses vrátil, miláčku.
Děkuju, že jsem to mohl přinést.
Je pro naše milované zesnulé.
Chtěl jsem přinést jeho oblíbené kuře s čokoládovou chilli omáčkou.
Nevím, jak se dělá. Tak jsem koupil tohle.
Jestli chceš, můžu ji rychle připravit.
- Kuře s čoko-chilli omáčkou. - Postaráme se o to.
Recept je tady na obalu.
Jaime!
Jak se vede?
Vypadá to jako v Coco, že?
- Nech toho, drzoune. - No co?
Vypadá. Hele.
- O čem to mluvíš? - Páni, Jaime. Jste moc šikovný.
- Že? - Jste moc milá.
Nenapadlo vás někdy, že byste se tím živil?
Měl bys.
Jo.
Skočím tam!
Hej, mladej!
Dáte nám prosím cukrový lebky?
- Cukroví nemáme, ale díky, že jste přišli. - Co se děje?
- Dáte nám prosím cukrový lebky? - Jistě.
Nechceme žádné potíže.
Tak ukažte.
Děkujem. Nashle.
Dostal jsem spoustu peněz.
A co já?
Víte, kdo jsem? Manuel San Román.
Tohle jsou cukrové lebky.
Ten se sýrovým pivem, co se hodí k salátu.
S pivem, o kterém jste řekl, že ani váš otec pivař by ho nepil.
Ano. Přemýšleli jsme o tom.
- Podle nás by to mohlo fungovat. - Ten náš nápad.
Pivo pro lidi, kteří chtějí přestat pít.
Pivo pro ty, kteří chtějí pít...
- Méně piva! - Méně piva!
Parádní! Zrealizujeme to. Dokud budete investovat do mého piva,
budete investovat i do mě a já nebudu muset do Monterrey. Díky.
Díky!
Řekls, že pojedeš.
Už jsem to přijala.
Já vím, ale tohle je pro mě obrovská příležitost.
- Pro mě taky, Manueli. - No,
- dostaneš i další šanci. Ne? - Ne.
- Takovouhle ne. - Lidio, dělala bys to samý,
jen jinde.
Není to to samý.
Rozjíždím tu byznys.
- Děláš na tom čtyři měsíce. - Je to moje životní dílo.
Tvým snem je vařit pivo? S kardamonem?
Neurážej moje pivo.
Lidi v Monterrey pijou. Pijou hodně piva.
- Protože je tam vedro. - Jo, je tam přes 38 stupňů.
Pojeď se mnou.
Nemůžu.
Firma mě potřebuje.
A co to znamená?
Volá vás Rosa.
- Vyřídil jsem jim to. - Díky.
Pojď sem, hochu.
Takže...
Především děkuju, že jste přišli.
Vím, že vás mé pozvání možná překvapilo,
protože svátky jinak neslavím, ale...
Dnes jsem se rozhodla,
že je načase, abychom si připomněli ty, co už s námi nejsou.
Vím, že většina z vás José Luise neznala.
Ale znáte mou sprchu a troubu.
Znáte moje auto.
A to je tak trochu, jako byste znali jeho.
Dnes jsem se rozhodla,
že už se od něj musím oprostit.
A začít s opravami domu.
Chci, aby si Jaime mohl dát příjemnou sprchu,
kdykoli bude chtít.
Chci, aby byla trouba připravená,
až spolu budeme slavit Vánoce.
Tentokrát budu vařit já.
- Mami! - Byl to jen nápad.
Nic z toho ke štěstí nepotřebuju, Rosito.
Ale já potřebuju, aby se můj muž ve svém domě cítil dobře.
- Cože? - Budeme se brát.
Mami, nejdřív se ho musíš zeptat.
Jo. Nepokoušej štěstí.
Před oltářem mrtvých? Není to divný?
Je to buď teď, nebo nikdy.
Děláš dobře.
Honem. Jaime asi omdlí.
- Rosito. - Jaime.
Vezmeš si mě?
Řekni, že ne.
Máš na víc!
Lalo!
- Co je, Sofío? - Nech je.
Podívej.
Jsem hrozně nervózní.
Pořád ho mám u sebe.
Pro strýčka příhodu.
Co je?
- Nelíbí se ti? - Ale ano. Moc.
Podívejte!
Znamená to „ano“?
Ano.
- Nemůžu. - Budu se vdávat!
Nejde nafouknout.
Ne, Francisco. Ne.
Tajili jste to.
Nic jsem neřekla.
Chtěl to udělat takhle, Rosito.
Máte nevlastního tátu.
Ach, mami.
Nevím, co se na svatbách děje.
Vždycky nakonec usnu na židli pod hromadou kabátů.
Doufám, že máma a nevlastní táta mi dovolí vyrobit suvenýry.
Nebo, jak mu budu říkat, táta Jaime.
Vždycky jsem si představovala něco prostého.
Jít na úřady...
Myslím tím jít na matriku a podepsat papíry
a pak zajít na hamburger.
Chci něco skromného ve svém rodném městě.
S biskupem, starostou, čoko-chilli omáčkou a mezcalem.
A nejbližší rodinou. Nanejvýš tak 300 lidí.
Manželství je ustupující instituce.
Svazuje a zotročuje lidský vztahy tím nejhorším možným způsobem.
Sofío, prosím tě. Už dost.
Jo, už dost.
Než vám povyprávíme o tý svatbě,
radši bychom měli říct, jak vypadalo rodinný setkání.
A nemysli si, že tě to zachrání před rozhodnutím, jestli se mnou pojedeš.
Dobře, miláčku.
Překlad titulků: Markéta Klobasová
Kreativní dohled Jakub Ženíšek