Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫יום המתים...‬
‫חכו רגע.‬
‫תנו לי להזכיר לכם את האימהות שלכם.‬
‫כלומר, ב"יום האם", נכון?‬
‫אני ומנואל התחתנו בלאס וגאס והודענו למשפחות שלנו לאחר מכן.‬
‫את בהיריון?‬
‫אם נכנסת להיריון, זה בסדר.‬
‫לא, אימא!‬
‫זאת חתונה חוקית או שזה כמו חתונה בפסטיבל?‬
‫אימא, את בסדר?‬
‫אני בסדר.‬
‫ואפילו שמחה.‬
‫הכול מושלם!‬
‫למען האמת, הם הגיבו לא רע.‬
‫אנחנו אפילו לא מכירים ועכשיו אנחנו משפחה.‬
- ‫- המשפחות שלנו נפגשו בחג המולד. - לא!‬
‫לידיה. אי אפשר לדבר על חג המולד.‬
‫אבל זה סיפור אחר.‬
‫הנקודה היא שהפעם השנייה שבה הם נפגשו הייתה ביום האם.‬
‫כל הלהקה פה!‬
‫למנואל היה רעיון נפלא לעסק.‬
‫אספר לאבא על הבירה בארוחת הצוהריים היום.‬
‫אתה חושב שזה רעיון טוב?‬
‫כיוון שיש לי תואר שני מסטנפורד...‬
‫מה שרציתי לדבר איתך עליו...‬
‫הוא להיכנס איתי לעסק.‬
‫אתה יודע, אב ובן.‬
‫לא, בן. לא.‬
‫אבל אף אחד לא ידע...‬
‫מה קורה פה?‬
‫פרנסיסקו הפסיד את כל כספו והמשפחה פשטה את הרגל, אימא.‬
‫עזרת לגבר להונות את אשתו ואת כל המשפחה שלו?‬
‫אסור לך לספר לאף אחד.‬
‫אני יודעת שאתה יודע.‬
‫אנחנו לא נשלם לך כלום.‬
‫מה אתה עושה? שב.‬
‫חברים, רק רציתי לספר לכם...‬
‫לספר לנו מה?‬
‫יום האם שמח, רוזיטה!‬
‫אנחנו מרוששים!‬
‫עוד אנשים היו מעורבים בהונאה.‬
‫הרבה דברים קרו.‬
‫פרצה קטטה, האימהות שלנו השתכרו...‬
‫זו ההתחלה של הסוף.‬
- ‫- מה? - אנחנו עניים, אבא? זה רשמי?‬
‫לא אכפת לי, אבל מישהו צריך לשלם את החשבון.‬
‫אנחנו נהיה בסדר.‬
‫אנחנו נעבור את זה.‬
‫אני יודעת, פרנסיסקו.‬
‫אבל לא ביחד.‬
‫וחמי...‬
‫אלה הדברים שלך, אבא.‬
‫איפה אגור?‬
‫למה הוא צריך לגור בדירה שלנו, מנואל? למה?‬
‫בסדר, אהובתי. אני בטוח שזה יהיה רק לכמה ימים.‬
‫זה לא היה רק לכמה ימים,‬
‫ועכשיו יש הלוויה בבית של אזמרלדה כי משפחת סן רומאן כבר לא עשירה,‬
‫והיה שם בלגן מוחלט, כמובן.‬
‫אנשים מוזרים, ריבים בכל מקום.‬
‫סיימנו מרוחים באפר של מישהו.‬
‫רק רגע.‬
‫אנחנו נשמעים כמו משוגעים. ספרי הכול מההתחלה.‬
‫בסדר. מתחילים.‬
‫יומיים קודם לכן‬
‫בוא‬
‫ותספר לי את האמת‬
‫תרחם עליי‬
‫ותספר לי למה‬
‫לא!‬
‫מנואל.‬
‫היי, מותק. איך היה?‬
‫אני חושבת שיהיו פיטורים,‬
‫אז כולם ממש לחוצים.‬
‫זה נהדר!‬
‫אשמח לשמוע עוד, אבל קודם...‬
‫תטעמי את הבירה.‬
- ‫- מה יש בה? - טעימה, נכון?‬
- ‫- היא אחרת. - איזה טעם יש לה?‬
- ‫- של בירה? - יש בה ציפורן. קצת ג'ינג'ר, חמוציות.‬
- ‫- בסדר. - אני חושב להכין בירה בטעם צ'אי.‬
- ‫- נשמע טוב. - כן?‬
- ‫- כן. - למעשה...‬
- ‫- צריך עוד אניס? - נוכל לדבר על בירה אחר כך?‬
‫בטח. סיפרת לי על הפיטורים.‬
‫אספר לך מאוחר יותר.‬
‫מצטער.‬
‫אני מצטער שאני יוצא ומפריע לכם.‬
‫ראיתם את הטלפון שלי? לאליטו החליף לי את הרינגטון.‬
‫אני חושב שהוא על הספה.‬
‫סלחו לי.‬
‫הנה הוא.‬
‫בסדר. אניח לכם לנפשכם.‬
‫תמשיכו.‬
‫נעשה את זה בפעם אחרת.‬
‫מצאו את חורחה!‬
- ‫- מה? - באמת?‬
‫אבא!‬
‫דוד חורחה?‬
‫מה קרה?‬
‫מצאו את הגופה שלו.‬
‫יום המתים בוטל‬
‫מה המשמעות של מוות עבורי?‬
‫אנשים אומרים שלום ועוזבים, נכון?‬
‫לפעמים הם לא אומרים שלום.‬
‫הם פשוט עוזבים.‬
‫מוות הוא מוסכמה שהחברה כופה,‬
‫שמבוססת על רעיון של אלוהים פטריארכלי.‬
‫התפגר, שבק חיים, גמר את הקריירה, החזיר ציוד.‬
‫אתה בידיים של הקברן.‬
‫בית הזהב, התפלל עבורנו. מגדל השנהב, התפלל עבורנו.‬
‫אני חי בשלום עם המוות.‬
‫אני מקבל שיתוק שינה בכל יום רביעי.‬
‫הפסקתי לפחד מהמוות.‬
‫בדידות.‬
‫דממה.‬
‫לגור בבית של הבן שלי.‬
‫נו, באמת! איזו מין שאלה זאת? אני בן 12!‬
‫אתה חושב שאבא שלך בסדר?‬
‫אני לא יודע.‬
- ‫- הוא הגיב לחדשות היטב, נכון? - כן.‬
‫אני יודע שחורחה לא היה האדם האהוב עליו, אבל הוא היה אחיו.‬
‫ואחים אוהבים זה את זה, נכון?‬
‫זה כמו שאפסיק לאהוב את לאלו כי הוא קלפטומן.‬
‫אני חושב שהוא בהלם. קודם אחיו גונב את כל כספו,‬
‫ואז מתגלה שהוא מת.‬
‫בנוסף, הדוד שלך גרם לאבא שלך לרמות את החברים שלו.‬
‫ואז אימא שלך עזבה אותו ו...‬
‫אתה יודע מה יהיה מדהים?‬
‫אם אבא יעזוב את הבית, יקבל את כספו בחזרה, ונוכל לשכב כשבא לנו‬
‫בלי שהוא יצוץ?‬
‫מה שהוא באמת רוצה זה לעשות סקס על מכונת הכביסה.‬
‫פשוט מכוונים אותה לכביסה עדינה, ו...‬
‫היא עושה את העבודה בעצמה.‬
‫כן, אבל אז הסיפור מסתיים ממש מהר.‬
‫עבר הרבה זמן, מותק,‬
- ‫- מאז שטיפלנו בעצמנו. - אתה צודק לחלוטין.‬
‫האם אנחנו מתנהגים בחוסר כבוד?‬
‫הדוד שלך מת הרגע.‬
‫אנחנו חוגגים את החיים.‬
‫חבר'ה, אני יכול להיכנס?‬
‫אני לא רוצה להיות לבד.‬
‫זה האפר שלו.‬
‫זה בשבילך.‬
‫אני לא רוצה אותו.‬
‫חורחה סן רומאן‬
‫זו משאלתו האחרונה של אחיך. הוא רצה שתקבל אותו.‬
‫אם אתה נותן לי אותו, זה ילך לפח.‬
‫זה לא ענייני‬
‫מה תבחר לעשות איתו.‬
‫איך הוא מת?‬
‫זו תעלומה. אף אחד לא יודע.‬
‫תאונה מוזרה.‬
‫זה כל מה שאני יודע.‬
‫הוא השאיר אחריו משהו? פתק או צוואה?‬
‫כן! סליחה, כמעט שכחתי.‬
‫את זה.‬
- ‫- מה זה? - אני לא יודע.‬
- ‫- והכסף? - איזה כסף?‬
- ‫- הכסף שהיה לאחי. - תצטרך לדבר עם מרתה.‬
‫מי זאת מרתה?‬
‫אלמנתו, כביכול.‬
‫הם נראים אמידים, לא?‬
‫כן, יש לו פוטנציאל. המיקום טוב, נכון, מותק?‬
‫האדמה היא הדבר היחיד בעל ערך. הייתי הורסת את הבית.‬
- ‫- כמובן. - נוכל לשפץ אותו אם תרצו,‬
‫אם זה ירצה אתכם.‬
‫לא, זאת לא הבעיה. הוא פשוט נראה מיושן.‬
‫נכון? יהיה יקר מדי לשפץ הכול.‬
‫זה בית מיוחד מאוד,‬
‫הילדים שלי גדלו כאן.‬
‫הוא מלא בזיכרונות.‬
‫ובאשלגן חנקתי, ובעובש.‬
‫איפה חדר האמבטיה?‬
‫זה חדר אמבטיה מרווח ונוח.‬
‫לעזאזל.‬
‫אתם קונים אותו?‬
‫אנחנו חושבים על זה.‬
‫הם ציינו את החיות?‬
‫אילו חיות?‬
‫הבית הזה נבנה על בית קברות לחיות מחמד.‬
- ‫- מה? - הבעלים השתגע והרג את כולן.‬
‫שישה עשר גורים, בבת אחת!‬
‫לא.‬
‫זה לא נכון, ילד.‬
‫אתה לא חייב להאמין לי. גם אבא שלי לא האמין לי.‬
‫ועכשיו...‬
‫אין לי אבא.‬
‫מותק, עלינו ללכת.‬
- ‫- אנחנו חייבים ללכת. - לאן?‬
‫אנחנו חייבים ללכת. תודה רבה.‬
‫ביי!‬
‫אני לא מבינה. מה הבעיה?‬
‫תירגעי.‬
‫אולי לא נצטרך למכור אותו אחרי מה שקרה לדוד חורחה.‬
‫אוי, מתוק.‬
‫אני לא יודעת למה אף אחד לא אוהב את הבית.‬
‫את נוטה להיות ממש בררנית.‬
‫חברי הכת אהבו אותו, אבל לא היית מוכנה למכור להם אותו.‬
‫הם רצו לעשות אורגיות בחדרי השינה.‬
‫אם את לא שם, מה זה משנה?‬
‫הם רצו להקריב עז, כך שהאלים שלהם‬
‫יהיו בעד המעבר.‬
‫אין מצב. אף אחד לא מקריב עז בבית שלי.‬
‫את רואה למה אני מתכוונת? את נהיית בררנית מדי.‬
‫אני חייבת למכור אותו. מכרתי כמעט את כל הרהיטים.‬
‫תשכחי מזה. תתמקדי במכירת מחוכים.‬
‫אני גרועה בזה.‬
‫לא, היא לא גרועה.‬
‫היא איומה.‬
‫מה הבעיה שלך? מכירת מחוכים היא עבודה מכובדת.‬
‫כל אחד יכול לעשות את זה.‬
‫היא הכי גרועה שיש!‬
‫המוכרת הגרועה ביותר אי פעם!‬
‫היא מסתובבת ואומרת לאנשים לחסוך את כספם.‬
‫עכשיו כשהיא ענייה...‬
‫זה רותח!‬
- ‫- תסגרי את המים הקרים, רוזה! - מצטערת!‬
‫לשם שינוי, אני רוצה מקלחת מרגיעה.‬
‫תסתכל על הצד החיובי.‬
‫אני משתמשת ברגעים השקטים האלה להרהר בחיי, לעשות מדיטציה.‬
‫צריך לנצל את הזמן היטב, נכון?‬
‫זה יהיה קצת חלקלק, אבל זה בסדר.‬
‫לא, רוזיטה, אני לא רוצה.‬
‫אתה לא?‬
‫אני רוצה, אבל לא עכשיו.‬
- ‫- בואי נדבר על המזבח למתים. - כבר דיברנו.‬
‫אמרנו שהוא יקר מדי ושזה בזבוז של מזון.‬
‫ואיך ניפטר מהקישוטים? תחשוב על כדור הארץ.‬
‫כמובן, רוזיטה,‬
‫אבל יום המתים הוא חגיגה לכבוד יקירינו.‬
‫כל יקיריי יודעים שאני לא אוהבת אורחים.‬
‫אמיליו ולידיה לא יאהבו את זה?‬
‫אז מה?‬
‫הם לא רוצים לכבד את אבא שלהם?‬
‫אנחנו לא צריכים להקים מזבח כדי לכבד את חוסה לואיס.‬
‫אנחנו מדברים עליו כל הזמן.‬
‫אנחנו לא מדברים עליו.‬
‫אנחנו כן.‬
‫רק כשאת מתלוננת.‬
‫זה לא נכון.‬
‫"המכונית לא עובדת כי אבא לא תיקן אותה.‬
‫"המקלחת לא עובדת כי אבא לא תיקן אותה."‬
‫הבנתי.‬
‫את לא מבקרת אותו.‬
‫אני חושבת שזה היה רעיון רע לפזר את האפר של אביך‬
‫בדסיירטו דה לוס לאונס.‬
‫הוא רצה שנפזר את האפר שלו במדבר סונורה, אבל...‬
‫לא היה לנו כסף, וזו הייתה האפשרות הטובה הבאה.‬
‫הוא רחוק, ואף פעם לא בא לי ללכת.‬
‫אני ולידיה הולכים.‬
‫אני אלך באחד הימים.‬
‫תמיד חשבתי שלא הייתה לכם סגירת מעגל.‬
‫בכלל לא.‬
‫בגלל זה את לא מתקנת את הבית.‬
‫בגלל זה את לא מתחנת עם חיימה.‬
‫נו, באמת!‬
‫הכול ברור כל כך.‬
‫חיימה...‬
‫חשבתי שהוא מתכוון להציע לי נישואים ביום האם.‬
‫הוא לא עשה זאת כי הוא מכבד את העצמאות שלי.‬
- ‫- כי הוא פחד שתסרבי. - מה פתאום!‬
‫אל תספרי לי על זה.‬
- ‫- תספרי לפוקה. - לפוקה? למה?‬
‫הוא עשה קורס בפסיכולוגיה. הוא מבין בזה.‬
‫את זוכרת את לאורה הספרית?‬
- ‫- הוא ריפא את הפחד שלה מחתולים. - לאורה לא מפחדת מחתולים.‬
‫סימן שהטיפול עבד. הפוקה הזה גאון.‬
‫אני מאחר.‬
- ‫- תמסור ד"ש לשותפים שלך. - בטח.‬
‫אני יודע שהמוות של דודי הפתיע אותנו.‬
‫החיים קצרים.‬
‫אמיליו, מעולם לא פגשת את דודי.‬
‫גם לא הכרתי את חואן גבריאל, אבל בכיתי עליו.‬
‫בסדר.‬
‫טוב, החיים ממשיכים.‬
‫עבדתי על זה כל הבוקר.‬
‫מה זה?‬
‫התרשים הארגוני של החברה שלנו.‬
‫אמיליו, אתה מנהל התחזוקה והתמיכה הטכנית.‬
‫המצאת את זה.‬
‫סופיה, בבקשה, זה לא מומצא. זו משרה חיונית בחברה.‬
‫חשבתי שאתה נותן לי משרה יותר מנהלתית.‬
‫כמו מה?‬
‫משאבי אנוש, אולי?‬
‫אני מנהל משאבי האנוש.‬
‫מתי החלטנו את זה?‬
‫אני החלטתי, כמנכ"ל החברה. זו לא הייתה החלטה קלה. בכל מקרה,‬
‫אמיליו לא מבין בזה מספיק.‬
‫זה לא אומר שאני לא יכול לעשות את זה.‬
‫זה נכון, אבל נתקדם אלייך, סופיה.‬
‫מנהלת עיצוב.‬
‫ומה אתה?‬
‫המנכ"ל. וראש מחלקת משאבי אנוש.‬
‫ומנהל פיננסי.‬
‫אני יכול להפריע? תודה.‬
‫תנו לי להסביר את כל זה. אני ראש המחלקה המשפטית...‬
‫אני לא רוצה להתלונן, אתה יודע?‬
‫אבל למה יש לך כל כך הרבה תפקידים?‬
‫תן לי את זה!‬
‫למי מאיתנו יש הכי הרבה ניסיון עסקי?‬
‫ברור שאני מנהיג מלידה.‬
‫לאף אחד, מנואל!‬
‫למי מאיתנו יש תואר שני מסטנפורד?‬
‫תפסיק לדבר על התואר שלך!‬
‫יש לי אחד כזה.‬
‫נכון, אבל גם אני קראתי ספרי עזרה עצמית וספרי מנהל עסקים.‬
‫לדוגמה, "אבא עשיר אבא עני", או "הנזיר שקנה למבורגיני אדומה".‬
‫בואו נשנה נושא.‬
‫נדבר על ישיבת המשקיעים.‬
‫אני יודע שאתם מתרגשים. אתם יודעים מה? גם אני.‬
‫אני יודע מה אלבש, חולצה שקניתי בשוק הפשפשים.‬
‫אני הולך לבד.‬
‫אמרת שתיקח אותנו.‬
‫זה יהיה קצת יותר מדי אם כולנו נלך.‬
‫בלי להעליב, מנואל,‬
‫אבל כבר הלכת לבד בעבר וזה לא הסתדר.‬
‫למדתי את אמנות המשא ומתן בתואר השני שלי.‬
‫למדתי גם מאבא שלי. אני איש עסקים.‬
‫יזם.‬
‫לא, תודה.‬
‫אני באמצע העבודה.‬
‫בירה סן רומאן.‬
‫אנחנו נהיה בקשר.‬
‫בן זונה...‬
‫תקשיב, זה לא מה שאנחנו מחפשים.‬
‫אני לא הבעיה. הבעיה הייתה הטעם של הבירה.‬
‫בגלל זה יצרתי שני טעמים חדשים לקחת איתי לפגישה.‬
‫יש לנו רוזמרין, הדרים ונענע, וגם חמוציות וגבינה כחולה.‬
- ‫- מה עם בירת סוכריות הגומי? - הכי טובה.‬
‫כן, יש לה איזון מושלם.‬
‫יש לה טעם בתחתית הכוס של סוכריות גומי.‬
‫כן, היא יצאה נהדר.‬
‫אתם צודקים. אני לא לוקח אותה.‬
‫תסמכו עליי, זה התחום שלי.‬
‫בגלל זה אני המנהל של פיתוח מוצר.‬
‫ושל משאבי אנוש.‬
‫אז אם אני רוצה להגיש עליך תלונה, אני צריכה לדווח לך על זה?‬
‫בדיוק. רואים? זה התחום שלי. חוץ מזה,‬
‫בדיוק כתבתי נאום חדש.‬
‫זה יהיה נהדר.‬
‫סן רומאן היא לא סתם בירה.‬
‫זו בירת קראפט‬
‫שמבושלת עם טעמים שהם גם עדינים וגם אינטנסיביים.‬
‫זו בירה לצרכן הנבון, למי שלא מפחד לפרוץ גבולות.‬
‫הבירה לאלה שמפרים את החוקים.‬
‫בירה סן רומאן.‬
- ‫- בירת קראפט? - נכון.‬
- ‫- אתה רציני? - לא, גבר.‬
‫כל אחד מייצר בירת קראפט.‬
- ‫- שמענו שלוש הצעות רק השבוע. - לאימא שלי יש מותג משלה.‬
‫לחבר שלי יש שניים.‬
‫כשהוא משתעמם, הוא מחליף.‬
‫אני בספק אם הם ברמה של בירה סן רומאן.‬
‫במה הבירה שלך שונה?‬
‫אתם תבינו כשאראה לכם.‬
‫סן רומאן פילזנר‬
‫אחת לכל אחד, כמובן.‬
‫זהירות, זה עץ מהגוני.‬
‫תוכלו לבקש מנה נוספת.‬
- ‫- מה זה הטעם הזה? - גבינה.‬
‫בדיוק! גבינה כחולה.‬
‫זו הבירה המושלמת לצד סטייק גדול‬
‫וסלט אגסים.‬
‫זה הדבר הכי מגעיל שטעמתי בחיי.‬
‫לא נעים לי לומר, אבל...‬
‫זו בירה למי שרוצה להפסיק לשתות בירה.‬
‫על מה את מסתכלת?‬
‫את הבאה בתור!‬
‫לא.‬
‫תודה.‬
- ‫- לידיה, בואי נדבר על העתיד שלך כאן. - טוב.‬
‫הערכנו את התפקוד שלך...‬
‫זה לא הוגן מצידך לפטר אותי!‬
‫למה שלא תפטר את הבוס שלי? אני זו שעושה את כל העבודה.‬
‫הוא מבלה את זמנו בארוחות עסקיות שנמשכות שעות.‬
‫אחר כך הוא מנמנם. למה לא?‬
‫אפילו אי אפשר להעיר אותו לפגישות.‬
‫אנחנו לא מפטרים אותך, לידיה.‬
‫אתם לא?‬
‫אבל אנחנו כן מפטרים את הבוס שלך. זה נכון. תרשום הערה.‬
‫זה בגלל מה שאמרתי?‬
‫אנחנו יודעים היטב שאת זו שעושה את כל העבודה.‬
‫אז על מה מדובר?‬
‫את כאן כי אנחנו רוצים להציע לך‬
‫את משרת סמנכ"לית הכספים האזורית.‬
‫היית צריך לפתוח עם זה.‬
‫וגם, אנחנו רוצים שתהיי זו שפותחת את הסניף החדש שלנו במונטריי.‬
‫אנחנו מעבירים את כל המחלקה לשם.‬
‫למונטריי?‬
‫איזו מונטריי?‬
‫מונטריי, נואבו לאון.‬
‫ליד סרו דה לה סייה?‬
‫יש אחת אחרת?‬
‫אנחנו יודעים שמדובר בהוצאות נוספות,‬
‫אבל אל תדאגי, החברה תשלם על הכול.‬
‫את מקבלת העלאה בשכר ותנאים טובים יותר.‬
‫אני אצטרך לדבר על זה עם בעלי.‬
‫אל תתעכבי. אם את לא תרצי את המשרה,‬
‫נצטרך לתת אותה לפרננדס.‬
‫אבל פרננדס מבלה כל היום בשירותים.‬
‫פרננדס לא יודע באיזו מחלקה הוא עובד.‬
‫זה פרננדס...‬
‫אני רק מציינת את זה.‬
‫הוא בן הסנדקאות של הבעלים.‬
‫הוא בחור נהדר.‬
‫לא מבינים אותו כהלכה.‬
‫יש לך 24 שעות להחזיר לנו תשובה, לידיה.‬
‫בסדר?‬
‫בסדר.‬
‫עשרים וארבע שעות.‬
‫ברור. אני יודעת שזה שינוי די גדול.‬
‫מונטריי לא קרובה לכאן.‬
‫אבל זו טיסה של שעה וחצי. היא לא כזו רחוקה.‬
‫זה יהיה טוב, נכון?‬
‫אתה ואני, לבד, כמו כשגרנו בארצות הברית.‬
‫אנשים שם חושבים שהם גרינגוס כי הם גרים במרחק שלוש שעות ממקאלן.‬
‫הרחק מהמשפחות שלנו, מנואל. בלי כל הלחץ.‬
‫זה באמת לא מפתה אותך?‬
- ‫- אני רוצה את זה. - מותק...‬
‫מותק.‬
‫אני חושב שאני צריך לעבד את זה.‬
‫תחשוב על זה.‬
‫בלי למהר, בלי לחץ.‬
‫חוץ מהעובדה שהם רוצים תשובה בתוך 24 שעות.‬
‫אני חייב לספר לאמיליו ולסופיה, הם לא יכולים להשיק את העסק לבד.‬
- ‫- טוב. - אני צריך לדבר עם הוריי.‬
‫עם המשפחה שלי. הם עוברים תקופה קשה. הם זקוקים לי.‬
‫תדבר איתם, אבל תעשה את זה מהר, בסדר?‬
‫מצטער.‬
‫תקשיבו, חבר'ה...‬
‫אני נראה בסדר?‬
‫אתה נראה נהדר, אבא.‬
‫אני נפגש עם אזמרלדה.‬
‫מה לגבי העניבה?‬
‫זה יותר מדי?‬
‫לא, אתה נראה נהדר.‬
- ‫- אבא! - שלום, בן.‬
‫לא קישטתם?‬
‫אל תזכיר את זה בפני אימא. בוא, אנחנו פה בפנים.‬
‫לא הייתי כאן מאז יום האם.‬
- ‫- הבית השתנה מאוד. - אתה מתכוון, ריק מאוד.‬
‫אבל זה נחמד לשבת על הרצפה.‬
‫היפי מאוד.‬
‫מזכיר לי את הנעורים שלנו.‬
- ‫- בחייך, אל תהיה מגוחך! - אימא!‬
‫אנחנו כאן כדי לדבר על ההלוויה, בסדר?‬
‫נכון.‬
‫שלחת את מודעת האבל?‬
‫אף אחד לא קורא עיתונים. למי אכפת?‬
‫אני רוצה שכולם ידעו שהוא מת,‬
- ‫- ושהם יפסיקו להאשים אותי. - זו גם אשמתך.‬
- ‫- אימא! - אימא!‬
‫שלחנו אותה.‬
‫תודה על זה.‬
‫זה היה הרעיון של סופיה. ההלוויה תהיה פשוטה מאוד.‬
- ‫- אל תצפה להרבה. - כל דבר הוא בסדר.‬
‫זה לא מגיע לאח הדפוק שלי.‬
‫אימא, גם אני יכול להגיד...‬
‫לא, מותק.‬
‫מותר רק לאבא ה... שלך.‬
‫מותק, בבקשה.‬
‫אל תקרא לי "מותק".‬
- ‫- לא מול הילדים! - תקשיבו.‬
‫זה יהיה ממש טוב לכולם, בסדר?‬
‫זה יביא לסגירת מעגל ויעזור לנו להחלים.‬
‫ההלוויה מחר, נכון?‬
‫נכון.‬
‫מושלם!‬
‫אתם יודעים מה חל מחר, נכון?‬
‫ליל כל הקדושים‬
- ‫- זה יותר מדי מגונדר? - לא, אתה נראה מושלם.‬
‫שכרתי את החולצה מפוקה כי אין לי שום בגד רשמי.‬
‫צווארון פתוח נראה טוב יותר.‬
‫מוצא חן בעינייך?‬
‫הייתי רק בהלוויה אחת. של אבא שלי. אני לא זוכר שאנשים לבשו לבוש רשמי.‬
‫מובן שלא, לא הייתי מרשה זאת. אבא שלך שנא רשמיות.‬
‫אני זוכר שאנשים באו במכנסיים קצרים ובכפכפים עם גרביים שחורות.‬
‫לא באמת.‬
- ‫- אני גם זוכר שלא בכית. - לא בכיתי?‬
‫איך אתה זוכר? היית צעיר כל כך.‬
‫אני אפילו זוכר את היום שבו נולדתי. ביום חמישי גשום.‬
‫אני אמרתי לך את זה.‬
‫כבר ידעתי את זה.‬
‫חיימה!‬
‫תזדרזו! אנחנו מאחרים.‬
‫קנית "לחם המתים".‬
‫לחם המתים הראשון של השנה.‬
- ‫- אוי, חיימה... - מה?‬
‫אנחנו קונים אותו בסופרמרקט מאז אוגוסט.‬
- ‫- לא... - אם הייתי יודע שאתה רוצה,‬
‫הייתי מביא לך לחם ממולא בארנבות שוקולד.‬
‫לא טעמת את הלחם עם השוקולד?‬
‫לא!‬
‫אם אוכלים את לחם המתים מוקדם, זה כמו לאכול כל לחם אחר!‬
‫והוא מגיע בלי ארנבות! בלי אגוזי לוז, בלי שוקולד, בלי כלום!‬
‫לחם וסוכר. זהו זה!‬
‫יש בו את הדברים האלה.‬
‫אל תתעצבן. העין שלך מתעוותת.‬
‫אף אחד לא מכבד את המשמעות של הדברים!‬
‫אפשר להשיג אותו בדגנים.‬
‫אז תאכל את הדגנים שלך.‬
- ‫- למה אמרת את זה? אתה בסדר? - הוא צריך להתרגל לרעיון.‬
‫לא, אני לא בסדר.‬
‫קשה לי שאנשים כבר לא מכבדים את בצלאו ואת סונאצ'י קוקויה,‬
‫אלי השאול של התרבות הזפוטקית.‬
‫זה מעצבן אותי.‬
‫תקשיבו, בואו נאכל את לחם המתים שלנו‬
- ‫- ואז נלך. - אני אגיע בקרוב.‬
- ‫- אני מחכה לדבר הזה שהזמנתי. - מה הזמנת?‬
‫לא משהו גדול. משהו להביע את תנחומיי.‬
‫לא אמרת שזה יהיה פשוט, אימא?‬
‫לא מצאת תמונה טובה יותר?‬
‫זו הכי טובה שמצאתי.‬
‫הוא לא היה אדם פוטוגני.‬
‫טוב, לפחות הוא מחייך.‬
‫הגופה הגיעה?‬
‫למה אתה מתרגש כל כך?‬
‫זו תהיה הגופה הראשונה שאראה.‬
‫הראשונה מבין רבות, בתקווה.‬
- ‫- מה? - שום דבר.‬
‫לאלו, לך להחליף בגדים, בבקשה.‬
‫אתה לא יכול להיראות ככה בהלוויה של דודך.‬
‫אבל, אימא, זה גם ליל כל הקדושים!‬
‫זה לא הוגן להכריח אותי לבחור בין השניים.‬
‫לפחות יכולת להתלבש כמו ערפד.‬
- ‫- היית נראה אלגנטי יותר. - חשבתי על זה. הם בני אלמוות,‬
‫אבל זומבים הם מתים-חיים,‬
- ‫- זה מתאים יותר. - אני מניחה,‬
‫אבל עדיף שתהיה רשמי יותר.‬
- ‫- כולם... - הגופה!‬
‫לאלו!‬
‫אלה רק אתם.‬
‫נחמד לראות גם אותך, ילד.‬
‫מצטער. תיכנסו.‬
‫איפה חיימה?‬
- ‫- הוא בדרך. - הבאתי לכם משהו.‬
‫פנה ימינה. זהו זה.‬
‫כן, תמשיך ישר. בדיוק.‬
‫שמאלה.‬
- ‫- לא, ימינה. - שם, זה מושלם.‬
‫הפרחים שלך?‬
‫יפה פה.‬
‫מאיפה השגת את כל זה?‬
‫הקמח לעוגיות היה זול כי הוא פג תוקף.‬
‫את הפרחים קטפתי מהגינה של רוזאורה שגרה ממולי,‬
‫ופוקה השאיל לי את הכיסאות.‬
‫אני חייבת להחזיר אותם מחר ב-08:00‬
‫כי משתמשים בהם לטבילה לנצרות.‬
‫אני גאה בך כל כך.‬
‫את הופכת להיות חתיכת יזמית.‬
‫החלק הרע הוא שאנשים רבים לא מעריכים את מה שאני עושה.‬
- ‫- הם לא מעריכים? - בינינו,‬
‫אני חושבת שההלוויה הזאת לא תהיה פופולרית.‬
- ‫- מה קורה? - מה שלומך, חיימה?‬
- ‫- שלום. - שלום.‬
‫איפה לשים את הדוד שלי?‬
- ‫- זה המת? - כן.‬
- ‫- איזה... - היי!‬
‫לאלו!‬
‫סליחה! אני מרגיש שרימו אותי.‬
‫תראו!‬
‫פה זה בסדר?‬
‫מושלם.‬
‫אל תדליקו את הנרות. אני מחזירה אותם לחנות.‬
‫כמו שאמרתי, אני גאה בך!‬
‫אשתך הופכת להיות חתיכת יזמית.‬
‫למה הבאת אותו ככה? מעובד! רציתי לראות גופה אמיתית.‬
‫ילד ארור.‬
‫למה?‬
‫היו לי כל כך הרבה רעיונות.‬
- ‫- איך בטיפול, לאלו? - הם לא יכולים לממן אותו.‬
‫למה לא קישטת השנה, אזמרלדה?‬
‫כי הייתי צריכה למכור את הקישוטים.‬
‫סליחה.‬
‫זה לא משנה.‬
‫אם היית אומרת לי, הייתי מביא.‬
‫נכון, קישוטים לחג המולד היו מתאימים לכאן.‬
‫חג מולד לפני שנה היום בו המשפחות נפגשו לראשונה‬
‫אף אחד לא מבין את הבדיחה, לידיה. תשתקי.‬
‫אל תרביץ לי.‬
‫בעבר, חג המולד שלנו היה נפלא,‬
‫וליל כל הקדושים שלנו היה אגדי.‬
‫תעלול או ממתק!‬
‫שלום.‬
‫תעלול או ממתק.‬
- ‫- מה? - תעלול או ממתק.‬
‫בטח. קחו קצת ממתקים.‬
‫ממתקים! הרבה ממתקים.‬
- ‫- אני! - הרבה ממתקים‬
- ‫- ממתקים! - אני!‬
‫יש עוד. בואו לפה.‬
‫השנה שעברה הייתה הטובה ביותר.‬
- ‫- התחפשתי למכשפה. - חשבתי שהתחפשת לאירמה סראנו.‬
‫לפני שנתיים, התחפשתי לפרדי קרוגר.‬
‫היא לא הייתה לורה בוזו?‬
‫חשבתי שהיא אלפרדו פאלאסיוס.‬
‫גם לנו היו מסורות של ליל כל הקדושים.‬
‫ילדים!‬
- ‫- אימא! - אימא!‬
‫מתוקים...‬
- ‫- נוכל לצאת ל"תעלול או ממתק"? - לא.‬
- ‫- מה אם נכין תחפושות לבד? - לא.‬
‫כן!‬
- ‫- לא. - למה לא?‬
‫אנחנו צריכים רק שני סדינים ומספריים.‬
- ‫- לא! - למה לא?‬
‫כמה פעמים אני צריכה להסביר שליל כל הקדושים‬
‫הומצא על ידי אמריקאים אימפריאליסטיים,‬
‫ושבבית הזה‬
‫אנחנו לא תומכים בפלישה תרבותית שכזו.‬
‫בואו נאכל.‬
‫למה לא?‬
- ‫- הורסת שמחות. - זו הונאה.‬
‫תסבירו לי למה אני צריכה לקנות ממתקים כדי לחלק לילדים אחרים, רק כדי ששניכם‬
‫תצאו ותעמדו בפני סכנות ליליות כדי לבקש את אותם הממתקים בדיוק?‬
‫אני יכולה פשוט לקנות אותם ולתת לכם.‬
- ‫- את נותנת לנו ממתקים? - לא,‬
‫כי עלינו להילחם בחורים בשיניים.‬
‫אימא.‬
‫מה אם יגיעו היום ילדים לבקש ממתקים?‬
‫לאלו, אם מישהו יבוא, יש לך את רשותי‬
‫להתמודד עם המצב לפי ראות עיניך, מותק.‬
- ‫- באמת? - כן.‬
- ‫- מגניב! - אני אלך איתו.‬
‫יש אנשים שנהיים אלימים‬
‫אם הם לא מקבלים סוכר.‬
- ‫- מה שלומך? - בסדר.‬
- ‫- עשיתי קצת חושבים. - בקשר למה?‬
‫לפני שנה, הדוד שלנו חי.‬
‫עדיין היה לנו כסף, ההורים שלנו היו ביחד.‬
‫זה היה הבית שלנו.‬
‫טכנית, הוא עדיין הבית שלנו, עד שנמכור אותו.‬
‫אבל את צודקת, אחותי.‬
‫לפעמים אנחנו מתמודדים עם דברים שאין לנו שליטה עליהם.‬
- ‫- כן. - מה תחשבי אם אומר לך‬
‫שלידיה ואני מתכוונים לעבור למונטריי?‬
‫באמת?‬
‫קדימה!‬
‫להתראות, מנואליטו!‬
‫אני יודע שזו תקופה קשה עבור המשפחה, עבורך‬
‫ועבור החברה. לא הצלחנו לגייס את הכסף.‬
‫אולי זה סימן, את יודעת?‬
‫חבל מאוד.‬
‫ברצינות, לכל דבר יש סיבה.‬
‫כלומר, אני עדיין יכול לעבוד איתכם משם.‬
‫קודם אתה צריך להתבסס, להתמצא בעיר,‬
‫לטעום את העז הצלויה, לצלות כמה סטייקים.‬
- ‫- אתה תהיה ממש עסוק. - לא עד כדי כך.‬
‫זה לא משהו שמנכ"ל חברה עושה.‬
‫אתה יכול למנות מחליף.‬
- ‫- כן... - כלומר, אם לזרוק שם אקראי...‬
- ‫- אני יכולה לעשות את זה? - אין סיכוי.‬
‫מה?‬
- ‫- את רוצה שאעזוב. - לא, מנואל, ברור שלא.‬
‫ידעתי שלא אהבת את דרך הניהול שלי.‬
‫הניהול שלך לא משאיר לנו מקום.‬
- ‫- נתתי לכם לבחור את הבקבוק. - ואז שינית אותו.‬
‫היה עליי להשתמש במומחיות שלי.‬
- ‫- התואר השני שלך. - לא רק התואר שלי, סופיה.‬
‫מי למד את הביוגרפיות של גייטס, של ג'ובס ושל סלים?‬
‫מי צפה ב"זאב מוול סטריט" עשר פעמים בשבוע אחד?‬
‫מי הורחק מפורום המעריצים של שאקירה כי הוא היה אינטנסיבי מדי?‬
‫הם אמרו שהחומר המוקדם שלה טוב יותר מהחומר החדש שלה,‬
‫וכל מה ששאקירה איזבל מבאראק ריפול עושה הוא מושלם!‬
‫אני לא רוצה שתעבור. אבל אם אתה עובר,‬
‫זה הרגע שלי להיות חזקה ולהיענות לאתגר.‬
‫לטובת הבירה.‬
‫בוגדת!‬
‫סלח לי, פרנסיסקו.‬
‫אל תרוץ.‬
‫לאט לאט.‬
‫תעלול או ממתק!‬
- ‫- תעלול או ממתק! - לא, ילדים.‬
‫ליל כל הקדושים הוא אפילו לא מסורת מקסיקנית.‬
‫למה שלא תלכו הביתה,‬
‫ותחזרו ביום המתים בשביל ממתקי הגולגולת שלכם?‬
‫אבל... אתה נותן לנו ממתקים, נכון?‬
‫לא, ידידי הקטן, אין לנו ממתקים,‬
‫אבל זה יעזור לבנות את העמידות שלכם לתסכול.‬
‫אז תסתלקו מכאן. קדימה.‬
- ‫- ביי. - ביי.‬
‫ביי.‬
‫המסורות נשכחות.‬
- ‫- מה? - הן נשכחות!‬
‫הילדים היום גדלים בלי הקסם‬
‫של יום המתים האמיתי.‬
‫לא, חיימה.‬
‫יום המתים פופולרי מאוד עכשיו. הוא מופיע בסרטים.‬
‫זו גרסה הוליוודית מזויפת.‬
‫זה לא כמו שהיה כשהייתי ילד.‬
‫אתה מתחיל להיות נוסטלגי, נכון?‬
‫כן, אז מה?‬
‫אני אחכה עד שתסיים.‬
‫נו, באמת! בהילוך איטי?‬
‫חיימה!‬
‫מה?‬
‫זה בדיוק כמו ב"קוקו",‬
‫אבל משעמם יותר!‬
‫לפחות לקוקו היו אלבריחה קסומים.‬
‫לאלו, איך אלבריחה קסומים קשורים ליום המתים?‬
‫קשורים מאוד. זה מה שטוענים בסרט.‬
‫בוואחאקה עושים מצעד כמו אצלנו?‬
‫לא. איזה מצעד?‬
‫יש לנו מצעד בכל שנה.‬
‫טוב, כן, לאלו, אבל הם לקחו את זה מג'יימס בונד.‬
‫זה אומר שהגרינגוס גורמים ליום המתים להיות פופולרי יותר.‬
‫בכלל לא! אתה לא מבין?‬
- ‫- איך אתה יכול לחשוב כך, לאלו? - זה נכון, חיימה.‬
‫לא!‬
- ‫- זה חיימה? - מה קורה?‬
‫אולי הוא גילה שמוכרים בסופרמרקט ממתקי גולגולות בטעם סלסה.‬
- ‫- באמת? - לא.‬
‫זה עצוב כל כך.‬
‫להתקשר לפוקה ולבקש ממנו להביא את החבר'ה?‬
‫לא, זה בסדר כמו שזה.‬
‫ההלוויה של אבי הייתה מלאה. לא היו מספיק כיסאות.‬
‫כן.‬
‫כולם אהבו את האיש הזה.‬
‫אפילו הגננת שלו הגיעה,‬
‫והאיש שעזר לו ברשות המיסים.‬
‫אני רוצה משהו מדהים.‬
‫אני אהיה לבוש בחליפת נצנצים.‬
‫על הארון שלי יהיה ציור במברשת אוויר של החמור שלי, רמירו.‬
‫זיקוקים, כל האקסיות שלי בוכות.‬
‫"בנדה אם-אס" יבצעו את "אל פטרון" בזמן שמשגרים את האפר שלי לחלל.‬
- ‫- משהו כזה. - מזל שעדיין לא תכננת אותה.‬
‫מה את רוצה? מעולם לא דיברנו על זה.‬
‫אשמח שיקפיאו אותי כמו שהקפיאו את וולט דיסני.‬
- ‫- אני רציני. - גם אני.‬
‫אני רוצה שיקפיאו אותי, ושיפשירו‬
‫כשימצאו תרופה למה שזה לא היה שהרג אותי.‬
‫ואם לא, שפשוט ישאירו אותי במקפיא לנצח.‬
‫אימא.‬
‫אני לא אוהבת לדבר על הדברים האלה.‬
‫כן, זה קורה.‬
‫זה סימן לכאב שלא התמודדת אותו.‬
‫אני בטוח שזה מה שפוקה היה אומר.‬
‫הגיע הזמן לסיים. אף אחד אחר לא מגיע.‬
- ‫- לא! - למה לא?‬
‫אנחנו יכולים לחכות עוד קצת.‬
‫כן, אבא. אתה צריך לומר כמה מילים.‬
‫למה אני?‬
- ‫- הוא היה אח שלך, אבא. - כן.‬
‫אני בטוח שאתה מתגעגע אליו.‬
‫גם אם אחים יכולים לאחל שתיעלם מעל פני האדמה.‬
- ‫- אוי, מנואל. - אחים של מי?‬
- ‫- הוא מדבר עליי. - אני עדיין לא מבין את זה.‬
‫אני לא יודע מה לומר, סופי.‬
‫תחשוב על זיכרון נחמד שיש לך ממנו.‬
‫אני יודע!‬
‫כשהיינו ילדים, מכרנו לימונדה ברחוב שלנו.‬
‫הצלחנו מאוד. הרווחנו הרבה כסף.‬
‫אני רציתי לקנות יו-יו וכמה גולות עם החלק שלי.‬
‫אבל...‬
‫אבל מה?‬
‫אבל חורחה שמר את כל הכסף לעצמו,‬
‫כי הוא חתך את הלימונים ושם את הסוכר במים.‬
‫עוד מישהו רוצה לחלוק איתנו סיפור?‬
‫אני!‬
‫לפעמים הוא היה מצחיק אותי.‬
‫לדוגמה, ביום ההולדת שלי.‬
‫היינו משחקים משחק. היה לו כסף באחת מידיו.‬
‫אם ניחשתי באיזו יד, הייתי שומר את הכסף,‬
‫אבל אם טעיתי, הייתי צריך לשלם לו.‬
‫איך לא שמנו לב קודם?‬
‫אני איפטר מהילדים.‬
‫שלום, אדוני.‬
‫אני אוהב את התחפושת שלך, אבל אין לנו ממתקים.‬
‫חוץ מזה, אתה זקן מכדי לבקש ממתקים, לא?‬
‫זו ההלוויה של חורחה סן רומאן?‬
- ‫- כן. - זוז מדרכי.‬
‫לא חשבתי שתבוא, הומברטו.‬
‫באתי לוודא שהוא מת.‬
‫יש שמועה שהוא זייף את מותו כדי לשמור את הכסף.‬
‫אני אוהב תיאוריות קונספירציה.‬
‫הדוד חורחה כנראה הלך לחיות על אותו האי‬
‫שמייקל ג'קסון, אלביס פרסלי וחואן גבריאל חיים בו.‬
- ‫- זה האפר שלו. - האם בדקת אותו?‬
‫יכול להיות שזה רק אבק.‬
‫מעולם לא חשבתי על זה.‬
‫תן לי קופסת טאפרוור ואני אבדוק אותו במעבדה.‬
‫נראה לכם שאתן לו טאפרוור? מה אם הוא לא יחזיר אותה?‬
‫קדימה. הכול ממש טעים.‬
‫צ'אטיטה! תודה שבאתם.‬
‫לא האמנו שהמנוול באמת מת.‬
‫אתם חושבים שאני מטומטמת?‬
‫את לא מגדת העתידות?‬
- ‫- כן, זו אני. - היית צריכה להזהיר אותי!‬
‫את יודעת אם מרתה מגיעה?‬
‫מרתה...‬
- ‫- שלום. - שלום.‬
‫אני יכולה לדבר איתך?‬
‫ידעת שהיא תפריע לנו? או שאת מופתעת?‬
‫אל תקשיבי לו. בוא הנה!‬
‫בוא הנה, פרנסיסקו.‬
‫אף אחד מהאנשים האלה לא הגיע כדי להיפרד מאחיך.‬
‫הם כאן כדי ללכלך עליו.‬
- ‫- אז מה? - זה חוסר כבוד כלפי המנוח.‬
‫גם אני לכלכתי עליו כמה פעמים,‬
‫אבל רק ליד חברים.‬
‫הם מוציאים קיטור. תני להם.‬
‫אם הייתי יודעת שצ'אטיטה תבוא, הייתי משתדלת יותר עם העוגיות.‬
‫חורחה!‬
‫מי זאת?‬
‫למה?‬
‫מרתה!‬
‫מי?‬
‫יש לי חדשות רעות, ואני לא בטוח איך תקבל אותן.‬
‫רמירו בסדר?‬
‫תגיד לי את האמת! לא...‬
‫לא, אני לא בטוח שאני רוצה לדעת.‬
‫אלוהים! רמירו!‬
‫הוא היה צעיר כל כך! מלא אנרגיה כל כך!‬
- ‫- אלוהים, קח אותי במקום! - לא, חבר.‬
‫לא, אמיליו, אתה יודע מה דעתי על חמורים.‬
- ‫- רמירו בסדר. - הפחדת אותי.‬
‫למה שתגיד את זה?‬
‫לא אמרתי כלום.‬
‫העניין הוא שאני עובר למונטריי.‬
- ‫- כן, לידיה אמרה לנו. - לא.‬
‫אני חייב לעזוב את החברה.‬
‫באמת?‬
‫חבל מאוד.‬
‫אתה מוכן לפחות להעמיד פנים?‬
‫אני נשבע שזה מעציב אותי.‬
‫אפשר לנהל את משאבי אנוש?‬
‫מה?‬
‫אם תעזוב, יהיו הרבה משרות פנויות.‬
‫אני מותיר חלל עצום בחברה.‬
- ‫- אתם צריכים אותי. - תהיה בליבנו,‬
‫אבל אנחנו נעבור את זה. אני מבטיח.‬
‫תודה על הכול! בהצלחה!‬
‫אימא, אני אהיה מנהל משאבי אנוש.‬
‫זה נחמד.‬
‫מה את עושה?‬
‫אזמרלדה שלחה אותי להביא יין.‬
‫אתה רואה את התנור שלה? הוא מדהים.‬
‫הוא די אדיר.‬
‫כמו טכנולוגיה של חייזרים.‬
‫אתה פשוט לוחץ על המספרים. אתה לא צריך לחשב שום דבר.‬
‫כשאהיה מיליונר, אקנה לך תנור כזה,‬
‫אבל שנינו יודעים שתסרבי לו.‬
‫לי ולתנור שלי יש היסטוריה ארוכה ביחד.‬
‫לא, זה לא מתחמם.‬
‫בואי נראה.‬
‫תני לזה הזדמנות.‬
- ‫- אם תאיצי בו, הוא לא יעבוד. - חשבתי שתיקנו אותו.‬
‫תיקנו. הוא עובד מצוין.‬
‫לא, העוגיות עדיין נאות.‬
‫הן נאות כרגע, אבל קצת אמונה.‬
‫לא. "קצת אמונה" זה מה שאמרת על המקרר, על המקלחת ועל המכונית.‬
- ‫- מה הבעיה? - איך אתה יכול לשאול את זה?‬
‫בקצב הזה, אני אהיה המאמינה הכי אדוקה בשכונה.‬
‫אבדוק אותו שוב כשאחזור.‬
‫תקשיב.‬
‫למה שלא תיתן לי להתקשר לשרברב?‬
‫רוזה, נעלבתי.‬
‫אם נתקשר לשרברב,‬
‫לא נוכל ללכת לחוף הים. הבטחנו לילדים.‬
- ‫- הם צעירים כל כך, הם לא יזכרו. - הבטחתי להם.‬
‫אני אקנה צינור חדש, אני חושב שהבעיה בו,‬
- ‫- וזה יתוקן הלילה. - אל תחזור מאוחר.‬
‫אל תתגעגעי אליי מדי.‬
‫הוא מעולם לא חזר עם הצינור.‬
‫מעולם לא סיפרת לי את זה.‬
‫לא.‬
‫בגלל זה את לא רוצה תנור חדש.‬
‫כי זה אומר להיפרד מאבא לנצח.‬
‫אמיליו, תפסיק לדבר שטויות.‬
‫אלה לא שטויות.‬
‫יש לי אינטליגנציה רגשית גבוהה.‬
‫זאת לא הסיבה. אנחנו צריכים לחסוך כסף.‬
‫בגלל זה את לא מתקנת דברים בבית.‬
‫בגלל זה את לא נותנת לחיימה לתקן כלום. אם הוא יצא לקנות צינור,‬
‫אולי הוא לא יחזור.‬
‫בגלל זה את לא מתחתנת עם חיימה!‬
‫אמיליו, תפסיק להקשיב למרתה דביילה, זה ממש משפיע עליך.‬
‫היא הופכת אותי לאדם טוב יותר.‬
‫האומנם...‬
‫סלחו לי. טוב לראות אתכם.‬
- ‫- סיפרת למשפחה שלך? - אני עושה את זה עכשיו.‬
‫בלי לחץ או משהו, בסדר?‬
‫אני רק רוצה שתדע שאני צריכה לתת להם תשובה. היום.‬
‫כן, מותק. אני יודע.‬
‫רק תזכורת ידידותית, אתה יודע?‬
‫רק שתדע, זה הכול.‬
‫למה שלא נלך לחדר שלך?‬
‫סתם ככה?‬
‫סתם ככה.‬
‫אנחנו צריכים לחגוג את החיים.‬
‫זה יהיה קצת לא נוח. אין בו מיטה.‬
‫אני לא צריכה מיטה.‬
‫בואי נלך.‬
‫תעלול או ממתק!‬
‫שלדי קטרינה. אופייני כל כך.‬
‫לפחות זה מקסיקני.‬
‫אתם יודעים מי היה פוסאדה?‬
‫תזדרז עם הממתקים.‬
‫אתם לא מקבלים שום דבר.‬
- ‫- אין לנו כלום, ילדים. - אנחנו רוצים ממתקים!‬
- ‫- אנחנו רוצים ממתקים! - לא!‬
‫מה קרה?‬
‫חיימה, הילדים האלה הם הגרועים ביותר!‬
- ‫- אתה מכיר אותם? - כן.‬
‫הם צבעו את הצ'יוואווה של השכן בוורוד‬
‫ושרפו את העץ של גברת אוצ'ואה.‬
‫בריונים.‬
‫טוב, אני לימדתי אותם כל מה שהם יודעים.‬
‫אם הם חברים שלך, דבר איתם.‬
‫לא, חיימה!‬
‫מאוחר מדי.‬
‫הם ינסו לפלוש לבית!‬
‫כך אני הייתי פועל.‬
‫יש לנו רק אפשרות אחת.‬
‫להגן עליו.‬
- ‫- לעבודה. - קדימה.‬
‫שלום.‬
‫האם הכרת את המנוח?‬
‫כן.‬
‫איך הכרת אותו?‬
‫היינו ידידים.‬
- ‫- אה. - יזיזים.‬
‫אני מתגעגעת אליך כל כך! למה עזבת אותי? למה?‬
‫אני לא יודע מה נכנס בך!‬
‫זה הצטבר במשך זמן.‬
‫מעולם לא ראיתי אותך שמחה כל כך.‬
‫בהתחשב בכך...‬
‫שהדוד המת שלי נמצא למטה.‬
‫אני פשוט מרגישה שהדברים יתחילו להשתפר עבורנו.‬
‫המצב שלנו לא רע כל כך.‬
‫לא, מובן שלא, אבל...‬
‫זה יהיה נחמד לא להיתקל באבא שלך בחדר האמבטיה לפני עלות השחר.‬
‫מותק, את יודעת...‬
- ‫- אני עדיין לא בטוח לגבי המעבר. - לא, נכון.‬
‫זה בסדר.‬
‫בלי לחץ.‬
‫בלי לחץ, אבל אני יכולה לקוות, נכון?‬
‫נספיק סיבוב נוסף?‬
‫חורחה היה איש נפלא.‬
‫נפלא במלוא מובן המילה.‬
- ‫- באמת? - תודה.‬
‫תקשיבי, את יודעת משהו על...‬
‫הוא היה נדיב ואדיב כל כך...‬
‫הוא היה פתוח וסקרן כל כך בחדר השינה, תמיד מוכן לנסות דברים חדשים.‬
‫אין צורך בפרטים. תודה.‬
‫אולי טעית בחורחה.‬
‫נכון, כאן נמצא חורחה סן רומאן.‬
‫ברור שאני מדברת על חורחה סן רומאן.‬
‫הטיגריס הקטן והפרוע שלי, אני אתגעגע אליך כל כך.‬
‫זה עובר במשפחה.‬
‫אנחנו טיגריסים.‬
‫תמיד נראית לי כמו כלב חסר שיער.‬
‫האם הוא הזכיר אי פעם...‬
‫את יודעת איך הוא מת?‬
‫ברור שאני יודעת. הייתי איתו בימיו האחרונים.‬
‫זה היה ממש מוזר.‬
‫ממש מוזר, כי אכלנו הודו על יכטה,‬
‫ולפתע הוא התחיל להיחנק מעצם.‬
‫חג מולד שמח, מנוול.‬
‫אני מקווה שתיחנק מעצם של הודו.‬
‫אבל לא כך הוא מת.‬
‫הוא התחיל להשתעל ולהשתעל,‬
‫והוא מעד ונפל מהיכטה אל האוקיינוס.‬
‫ואז...‬
‫ואז הכריש אכל אותו.‬
‫הלוואי שכריש יאכל אותו.‬
‫האם הרגתי את חורחה?‬
- ‫- לא. - ברור שלא.‬
‫חורחה נהרג על ידי כריש. הייתי שם.‬
‫זה יפה. המטבח שלך ממש יפה.‬
‫רוזיטה אומרת שקשה לכם למכור אותו.‬
‫כן.‬
‫טוב, זו גם קצת אשמתי,‬
‫אבל זו גם אשמת הקונים שהם כאלה פתיים.‬
‫אמרתי לחלקם שיש ליצן שטני בצנרת.‬
‫כל הכבוד.‬
‫גבר צריך להגן על השטח שלו.‬
‫חשבתי שתכעס.‬
‫ואם הייתי במקומך,‬
‫הייתי שוקל את המעבר לדירה.‬
‫יותר אנשים, יותר מקומות לחקור.‬
‫יותר סיכויים לגרום לצרות.‬
‫תתקדמו. אין כאן ממתקים.‬
‫איך?‬
‫כמה ילדים גילחו את כל החתולים בבניין שלי.‬
‫טירונים.‬
‫והחולדות!‬
‫אם יש מספיק מהן, הן משתלטות על מגרש החניה.‬
‫חולדות?‬
‫תאר לעצמך מה אני יכול לעשות עם חולדות מאולפות.‬
‫אני בטוח שתוכל להשתלט על כל מקום שתבחר.‬
‫תתקדמו. אין כאן ממתקים.‬
‫פרנסיסקו, מה קורה איתך?‬
‫הרגתי את חורחה.‬
‫לא, אתה לא הרגת.‬
‫ביקשתי משהו מהיקום...‬
‫והוא נענה לי.‬
‫המחשבה שלי יצרה מציאות.‬
‫אין כזה דבר, מחשבה יוצרת מציאות.‬
‫אם היה דבר כזה, הייתי מוכרת לפחות מחוך אחד.‬
‫איבדתי שליטה על כוחות העל שלי.‬
‫אין לך כוחות על.‬
‫יש לי.‬
‫כוח הפיתוי שלי. הכוח שלי ללכד אנשים.‬
‫הכוח שלי לגהק את האלפבית.‬
‫אוי, לא!‬
‫זה נכון שעם כוח גדול באה אחריות גדולה,‬
‫ועכשיו חורחה מת.‬
- ‫- אבל, פרנסיסקו... - אימא.‬
- ‫- כן? - אני יכול לדבר איתך?‬
‫אני מייד חוזרת.‬
‫אימא, תקשיבי...‬
‫תעשה את זה מהר, מנואל. אבא שלך על סף התמוטטות עצבים.‬
- ‫- מה לא בסדר עם אבא? - שום דבר. מה קורה?‬
‫זה יהיה לך קשה,‬
‫אבל לידיה רוצה שנעבור למונטריי.‬
- ‫- כמה נחמד! - מה?‬
‫יהיה לכם נחמד לגור במונטריי. רואים משם שקיעות מדהימות.‬
‫גרתי במונטריי לפני שנים.‬
‫היא יפהפייה. היו שם סטייקים, הייתה שם עז צלויה, והיו מים.‬
‫לא, אימא!‬
‫האמת היא שאני לא יכול לעבור.‬
‫למה לא? אתה תאהב את ההרים.‬
‫כי אני לא יכול לעזוב אתכם.‬
- ‫- את מי? - את כולכם.‬
‫אנחנו בסדר. הכול תחת שליטה. יש לי העבודה שלי.‬
- ‫- ובכנות... - לא, תקשיבי, אימא.‬
‫המצב של המשפחה שלנו לא מזהיר.‬
‫אחרי מה שקרה לדוד חורחה, המשפחה זקוקה לי.‬
‫מנואל, אנחנו בסדר. באמת.‬
‫אני והאחים שלך, אנחנו צוות לעניין. לאלו מבשל.‬
‫סופי עושה כביסה.‬
‫תעבור למונטריי, מותק.‬
‫תחיה את חייך.‬
‫אני יכולה להמליץ לך על כמה מסעדות בסן פדרו.‬
‫לך.‬
‫את זוכרת את הזמן שאבא מת?‬
‫בערך. הייתי ממש צעירה.‬
‫את זוכרת אם אימא בכתה?‬
‫לא. אימא לא בוכה. אני חושבת שזה בשביל לחסוך במים.‬
‫אני חושב שהיא עדיין לא התגברה על אבא.‬
‫בגלל זה היא לא קונה תנור או מכונית חדשים.‬
- ‫- ידעת? למה לא סיפרת לי? - חשבתי שאתה כבר יודע, אמיליו.‬
‫יש לי תיאוריה.‬
‫היא לא מתחתנת עם חיימה כי היא לא שחררה את אבא?‬
‫ברצינות, לידיה?‬
‫אני רוצה לדעת אם המצב ישתפר.‬
‫זה ממש מסובך.‬
‫זה נורא, נכון?‬
‫האם אחי...‬
‫אי פעם הזכיר אותי?‬
‫כל הזמן.‬
‫הוא תמיד היה אומר לי כמה הוא אוהב אותך,‬
‫כמה הוא מעריץ אותך.‬
‫אני לא מאמין לזה.‬
‫טוב, תאמין. תאמין, כי זה נכון.‬
‫הוא גם אמר שיש לך משפחה יפה.‬
‫הוא גם סיפר לי על הכסף.‬
- ‫- הוא הרגיש ממש רע. - את יודעת על הכסף?‬
‫כן. הוא סיפר לי עליו כמה ימים לפני שהוא מת,‬
‫אבל הוא תכנן להחזיר את כולו.‬
‫באמת?‬
‫הוא השקיע את הכסף בווילות באיי טורקס וקאיקוס.‬
‫על החוף. הן יפהפיות, ראיתי כמה תמונות.‬
‫הוא רצה למכור את הווילות‬
‫כדי להשיג את הכסף בחזרה ולהחזיר אותו לכולכם.‬
‫הוא הרגיש נורא כי הוא רצה לחזור להיות חלק מהמשפחה.‬
‫אבל הוא לא הספיק למכור אותן.‬
‫נכון?‬
‫כלומר, אני לא מתעניין בדברים חומריים.‬
‫אני פשוט סקרן.‬
‫למרבה הצער, המסכן נאכל על ידי כריש,‬
‫אבל יש לי דרך להשיג את הכסף בחזרה.‬
‫את כולו.‬
‫נו, טוב. הם לא חזרו.‬
‫שנחזור פנימה?‬
‫חבל. הם שכחו כל מה שלימדתי אותם.‬
‫אולי הם לא ידעו מה לעשות בלעדיך.‬
- ‫- מהר, חיימה! תציל את עצמך! - לא, בוא נלך!‬
‫תפוס מחסה!‬
‫קדימה!‬
‫אני רוצה להיות כמוך כשאגדל.‬
‫אומרים לי את זה הרבה.‬
‫אזמרלדה! ניצלנו!‬
‫מה קורה?‬
‫מצאתי דרך להחזיר את הכסף.‬
- ‫- איך? - מרתה!‬
- ‫- החברה של חורחה. - הוא אצלה?‬
‫היא יכולה להשיג אותו.‬
‫עשינו את זה.‬
‫פרנסיסקו!‬
‫אל תקדים את המאוחר.‬
‫אימא!‬
- ‫- מה קרה לך? - שום דבר.‬
- ‫- אני מוכן למכור את הבית עכשיו. - מה זאת אומרת, אתה מוכן?‬
‫כן. אני אפסיק להעמיד פנים שאני אחוז דיבוק.‬
‫האמת היא שאני כן שומע קולות לפעמים.‬
‫בראש שלי.‬
‫בעל זבוב, זה אתה?‬
‫אני שמחה.‬
‫לך להתרחץ.‬
‫בסדר, אימא.‬
- ‫- אבא. - ומה קרה לך?‬
‫הגנו על השטח שלנו מהאמריקאים האימפריאליסטיים.‬
‫הם הורסים את המסורות שלנו.‬
‫בתי השיר הסטיריים, למשל.‬
‫"רוזה את השורות כותבת עד למוות את זמנה היא מחשבת‬
‫"כי למרות שאת חיימה היא אוהבת כשמדובר בנישואים היא מסרבת"‬
‫נכון.‬
‫אני יכול להתקלח כאן?‬
‫אין בעיה עם המקלחת שלנו, אבל בהתחשב בעובדה שאנחנו כאן...‬
‫אל תהיה מגוחך. תשטוף את עצמך בכיור.‬
‫הנקודה היא שאם לידיה ואני נעבור למונטריי,‬
‫תצטרך למצוא מקום לגור בו.‬
‫לבד.‬
‫אני חושב שהגיע זמני לעזוב את הדירה שלכם.‬
‫לא. אתה עובר תקופה קשה. אתה צריך אותי.‬
‫לא.‬
‫זו לא תקופה קשה.‬
‫זו תקופה נהדרת.‬
‫תיהנה במונטריי.‬
‫מה קורה?‬
‫חיימה שוטף את עצמו בכיור‬
‫כי יש בו יותר מים מאשר במקלחת שלנו.‬
‫הוא צודק.‬
- ‫- את נראית נהדר. - תודה.‬
- ‫- איך מתקדם המעבר למונטריי? - טוב.‬
‫אני רק מחכה שמנואל יסיים לשאול את משפחתו. זה הכול.‬
‫אני גאה בך כל כך, לידיה.‬
‫תמיד,‬
‫מאז שהיית ילדה קטנה, ידעתי שתעשי דברים גדולים.‬
‫החרטה היחידה שלי היא...‬
‫שאבא שלך לא כאן כדי לראות אותך.‬
- ‫- מה קורה פה? - מה?‬
‫את לא מדברת הרבה על אבא.‬
- ‫- אני תמיד מדברת עליו. - את לא תמיד מדברת עליו.‬
‫טוב, פשוט...‬
‫ההלוויה גורמת לי לחשוב עליו.‬
‫אני שמחה.‬
‫אני חושבת שזה נהדר שאת מדברת עליו.‬
- ‫- את בדיוק כמו אחיך. - אחי?‬
‫למה? מה זאת אומרת?‬
‫כולם מתעקשים שאני לא מתקנת את התנור כי אני לא רוצה לשכוח את אבא שלכם.‬
‫אף אחד לא מבין למה אני לא מתחתנת עם חיימה.‬
‫את מבינה למה אני לא מתחתנת עם חיימה.‬
‫לא, אימא, אף אחד לא מבין.‬
‫את רואה איך את?‬
‫לאן אתה הולך?‬
‫לאן אנחנו הולכים?‬
- ‫- נו? - לאלו! אני עדיין צריך לשאול את לאלו.‬
‫לאלו, מנואל? בחייך. לא אכפת לו.‬
‫אני אחיו הגדול. הוא מעריץ אותי. זה יפגע בו.‬
‫לאלו, זה יפגע בך אם מנואל יעבור איתי למונטריי?‬
- ‫- לא, עדיף לי כך. - הילד המסכן בהלם.‬
‫תיהנה במונטריי, מנואל.‬
‫לך לישון, ילד. שקט.‬
‫אני רוצה לומר משהו.‬
‫בבקשה, תתקרבו.‬
‫אתה צריך להחליט בקרוב.‬
‫אני יודע. אני מבטיח שזה יקרה מייד אחרי זה.‬
‫קשה לי‬
‫לדבר על חורחה.‬
‫אהבתי אותו,‬
‫למרות שהוא היה בן זונה.‬
‫אני מתגעגע אליו.‬
‫גדלנו ביחד.‬
‫עברנו הרבה ביחד.‬
‫הוא היה האדם היחיד שיכולתי לדבר איתו‬
‫על המשפחה שלי,‬
‫על ההורים שלי,‬
‫אבל כעת הוא מת.‬
‫אבא המסכן. הוא נהיה ממש עמוק,‬
‫וכש...‬
‫תמיד האשמתי אותו בהונאה.‬
‫במה שקרה לכולכם.‬
‫אבל, למען האמת, זו אשמתי.‬
‫הוא מדבר בצורה מטפורית.‬
‫זו עדיין אשמתו של חורחה.‬
‫אם הייתי יודע מה הוא עושה,‬
‫אם הייתי חכם יותר,‬
‫שום דבר לא היה קורה לכסף שלנו.‬
‫אבל הוא מת עכשיו.‬
‫ואני הרגתי אותו.‬
‫מה?‬
‫לא!‬
‫שוב, הוא מדבר באופן מטפורי.‬
‫פרנסיסקו, אני חושבת שדיברת מספיק.‬
- ‫- אני מסיים. - בסדר.‬
‫מה שאני רוצה לומר זה שלפני שחורחה מת,‬
‫הוא עמד בהבטחתו.‬
‫הוא החזיר את הכסף של כולם.‬
‫מרתה תסביר.‬
‫מרתה הייתה חברה של חורחה.‬
‫נאהבים. היינו נאהבים.‬
‫אנחנו צריכים לדבר על זה לפני שזה ממשיך, פרנסיסקו!‬
- ‫- תגידי להם. - אני שמחה להיות כאן. אני מרתה.‬
‫בדיוק סיפרתי לפרנסיסקו‬
‫שאני צריכה רק 500 אלף פזו‬
‫כדי להתחיל בהליכים המשפטיים באיי טורקס וקאיקוס.‬
‫מה הקשר לאיי טורקס וקאיקוס?‬
‫שם נמצאות הווילות.‬
‫אם מרתה תוכל להחזיר אותן ואז למכור אותן,‬
‫היא תוכל להחזיר לכולנו את הכסף.‬
‫נכון, מרתה?‬
‫אני יכולה לקבל אותן בחזרה בוודאות. זה קל. תקשיבו.‬
‫כל אחד מכם ייתן לי לפחות 500 אלף פזו‬
‫כדי שאוכל להתחיל עם כל...‬
‫אבל אני אקבל הרבה כסף בחזרה!‬
‫הונאה נוספת!‬
‫זו הונאה.‬
‫אני נעלבת מהתגובות שלכם.‬
‫אדוני, אתה מבקש מכל האנשים האלה לתת לגברת הזו 500 אלף פזו‬
‫כדי לקבל בחזרה כסף שאולי כבר לא קיים.‬
‫נו?‬
‫אידיוט!‬
‫תחשוב על זה היטב.‬
‫לעזאזל.‬
‫לעזאזל. אני תמיד נופל בפח.‬
‫אבל הפעם הבנת מה קורה בזמן.‬
‫אתה משתפר.‬
‫אז מה יקרה עם הכסף?‬
‫לא נקבל אותו בחזרה.‬
‫כבר ידענו את זה, נכון?‬
‫התחלתם לקוות, ותקווה היא דבר טוב.‬
‫אימא!‬
‫היי! לאן את הולכת עם זה?‬
‫האפר הזה שייך למשפחה שלנו.‬
‫חורחה לא רצה להשתייך למשפחה המגעילה הזאת.‬
‫מה זאת אומרת? ברור שהוא רצה. האפר הזה שייך לכאן.‬
‫את לא עוזבת.‬
‫מי יעצור אותי?‬
‫אני אעצור אותך. מה דעתך?‬
‫מה את אומרת.‬
‫בואי נראה מה את שווה!‬
- ‫- בדיוק! - אזמרלדה!‬
‫תני לה אותו. מגיע לה לקחת אותו. הם מאותו זן.‬
- ‫- לא! - זה נכון.‬
‫גבירותיי, זו הלוויה!‬
‫תסתום!‬
‫תתפסי אותה!‬
‫הדוד חורחה נכנס לי לעיניים!‬
‫אפילו אכלתי ממנו קצת.‬
‫זה לא היה כל כך טעים, אבל אכלתי אדם מת!‬
‫אני לא אתגעגע לזה אחרי שנעבור.‬
- ‫- לא, לידיה, חכי. - כמובן.‬
‫אתה צריך לשאול את החברים ואת השכנים שלך?‬
‫את הכומר שהיה לך בילדות?‬
‫אין צורך. אני יודע מה הם היו אומרים.‬
‫כולם שמחים שאני עוזב.‬
‫בחייך, מנואל. אתה לא מתרגש, מותק?‬
‫כן,‬
‫אבל חשבתי שאני חשוב לכולם. חשבתי שאנשים זקוקים לי. הם לא.‬
‫לאמיליו ולסופיה עדיף בלעדיי.‬
‫נראה שאצל אימא הכול בסדר.‬
- ‫- אני לא יודע מה קורה עם אבא. - תקשיב.‬
‫אני צריכה אותך.‬
‫את יכולה לעזוב בלעדיי וזה לא ישנה.‬
- ‫- אתה רוצה שאלך בלעדיך? - היית הולכת אם הייתי נשאר?‬
- ‫- אתה רוצה להישאר? - את חושבת שאין לי סיבה להישאר?‬
- ‫- שאבקש ממך להישאר? - שאומר לך שאני נשאר?‬
- ‫- שאישאר בשבילך? - שאתעקש?‬
‫דור ארור של פתיתי שלג.‬
‫לא, חכה. בוא הנה.‬
‫רגע.‬
‫אני רוצה שתבוא איתי כי אני צריכה אותך.‬
‫אני לא רוצה להיות שם בלעדיך.‬
‫את צודקת.‬
‫דוד חורחה היה בחור גדול!‬
‫תודה רבה שבאתם, באמת.‬
‫סליחה על הבלגן. אני מתנצלת.‬
‫זה היה מקסים. העוגיות שלך היו להיט.‬
‫צ'אטה די דו-קוטבית.‬
‫את צריכה לתכנן אירועים למחייתך.‬
‫את טובה. את ממש טובה.‬
‫קדימה, מותק.‬
‫זה רעיון לא רע.‬
‫תודה שבאת, מותק.‬
‫אני מצטערת כל כך. אני מתנצלת.‬
‫אני מצטער על כל הבלגן.‬
- ‫- אם תרצי, אני אעזור לך לנקות. - זה בסדר.‬
‫אתה יודע שאני נהנית לנקות. זה עוזר לי להתרכז.‬
‫תודה על כל העזרה.‬
‫אנחנו עדיין משפחה, פרנסיסקו.‬
‫אני תמיד אעזור כמיטב יכולתי.‬
‫הייתי צריך לספר לך מההתחלה.‬
‫מגדת העתידות אמרה לי שלכל דבר יש סיבה.‬
‫ביי.‬
‫להתראות, מוני.‬
‫אני חושב שגם היא מרמה אותנו.‬
‫אבל אני רואה הכול.‬
‫היית צריכה לספר לי על הכסף.‬
‫בחייך!‬
‫זו לא אשמתך שרימו אותך.‬
‫אתה תמיד מאמין באנשים.‬
‫אתה חושב שלכולם יש כוונות טובות.‬
‫זה לא נורא כל כך.‬
‫היכנסי!‬
‫אל תיגע בי!‬
‫היכנסי, גברת. אנחנו לא רוצים אותך כאן.‬
‫אני לא מאמינה שחורחה אמר שאתם משפחה יפהפייה.‬
‫אתם חבורה של מטורפים.‬
- ‫- פראי אדם! - תודה, דודה!‬
‫אני לא הדודה שלך.‬
- ‫- תסתלקי מכאן! - ביי!‬
‫תן כיף.‬
‫מצטערת שאיחרתי כל כך. ראשית, תודה על ההצעה.‬
‫אני מתקשרת להגיד שאני מסכימה.‬
‫זה נורא.‬
‫אני לא יודעת מה מנואל חשב.‬
‫אני מתרגל לטעם.‬
‫תחשוב על כל מה שנוכל לעשות עכשיו.‬
‫אוכל להיות מנהל משאבי אנוש?‬
‫אתה יכול לבחור איזה תפקיד שתרצה.‬
‫שר הפנים!‬
‫אתה יכול להיות שר הפנים של המבשלה שלנו.‬
‫חכי עד שאספר לאימא, לפוקה ולרמירו.‬
‫לחיי בירת סוכריות הגומי, שהיא טעימה לשם שינוי.‬
‫נכון.‬
‫לא, אני לא יכולה. היא דוחה.‬
‫לא! למה לא שמרת אותה?‬
‫מי פתח את המים הקרים?‬
- ‫- הפחדת אותי. - תעשה לי טובה.‬
‫אני רוצה מזבח ליום המתים.‬
‫תוכלי לסגור את הברז? זה שורף.‬
‫יום המתים‬
‫זה מה יש.‬
‫לא היו לי הרבה דברים והייתי עייף,‬
‫אז הכנתי משהו פשוט.‬
‫כמו בעיר הולדתי.‬
‫איך זה נראה?‬
‫מעולם לא ראיתי דבר כזה.‬
‫זה יפה יותר מהמזבח שבכיכר המרכזית.‬
‫הקדשתי אותו לחוסה לואיס.‬
‫הכנתי את כל האוכל האהוב עליו. אני מקווה שהוא אוהב את זה.‬
‫איך אתה יודע מה היה האוכל האהוב עליו?‬
‫את כמעט אף פעם לא מדברת עליו, אבל לפעמים את מזכירה דברים.‬
‫הוא העדיף את הכריכים שלו בלי הקרום.‬
- ‫- כן. - הוא מעולם לא אכל קסדייה‬
‫בלי אבוקדו.‬
‫הוא אהב אטריות.‬
‫למרות שאני חושד שהוא זה שבישל.‬
‫כן.‬
‫תמיד.‬
‫תודה, חיימה, שעשית את כל זה בשבילי.‬
‫אין בעד מה, רוזיטה.‬
‫אני אעשה הכול בשבילך.‬
‫לקח לך הרבה זמן לחזור, מותק.‬
‫תודה שנתתם לי להביא אותה.‬
‫זה עבור הנפטרים היקרים שלנו.‬
‫רציתי להביא את האוכל האהוב עליו, עוף ברוטב מולה.‬
‫אבל אני לא יודע לבשל, אז קניתי את זה.‬
‫לא! אם תרצה, אוכל להכין את זה במהרה.‬
- ‫- עוף ברוטב מולה. - אנחנו נטפל בזה.‬
‫המתכון כתוב על הבקבוק.‬
‫חיימה!‬
‫מה שלומך?‬
‫זה יצא בדיוק כמו ב"קוקו".‬
- ‫- מה לא בסדר איתך, ילד? - מה?‬
‫באמת, תראה.‬
- ‫- על מה אתה מדבר? - וואו, חיימה, אתה נהדר בזה.‬
- ‫- נכון? - את אדיבה מדי.‬
‫אי פעם חשבת לעשות את זה למחייתך?‬
‫כדאי לך.‬
‫כן.‬
‫אני אפתח!‬
‫היי, ילד.‬
‫אפשר לקבל ממתקים, בבקשה?‬
- ‫- אין לנו ממתקים, אבל תודה שבאתם. - מה קורה?‬
- ‫- אפשר לקבל ממתקים? - בטח.‬
- ‫- בזבזתי את שלי. - אנחנו לא רוצים צרות.‬
‫בואו נראה.‬
‫תודה. ביי.‬
‫יש לי הרבה כסף.‬
‫מה איתי?‬
‫אתה יודע מי אני? מנואל סן רומאן.‬
‫אלה הממתקים.‬
‫זה עם בירת הגבינה שמשתלבת נהדר לצד סלט.‬
‫הבירה שאמרת שאפילו אבא שלך, עם "הבעיה" שלו, לעולם לא ישתה.‬
‫כן, חשבנו על מה שדיברנו.‬
- ‫- נראה לנו שזה יעבוד. - הרעיון שהיה לנו.‬
‫בירה לאנשים שרוצים להפסיק לשתות.‬
‫בירה למי שרוצה לשתות...‬
- ‫- פחות בירה! - פחות בירה!‬
‫אני אוהב את זה. בואו נעשה את זה. כל עוד תשקיעו בבירה סן רומאן,‬
‫אתם משקיעים בי, ואני לא צריך לעבור למונטריי. תודה.‬
‫תודה!‬
‫אמרת לי שאנחנו עוברים.‬
‫כבר הסכמתי.‬
‫אני יודע, אבל זו הזדמנות גדולה עבורי.‬
- ‫- זו הזדמנות גדולה גם עבורי, מנואל. - טוב,‬
- ‫- את תקבלי הזדמנות נוספת, נכון? - לא.‬
- ‫- לא כזאת. - לידיה, את תעשי אותו דבר,‬
‫רק במקום אחר.‬
‫זה לא אותו דבר, מנואל.‬
‫אני פותח עסק.‬
- ‫- בזבזת על זה ארבעה חודשים. - זה מפעל חיי.‬
‫בישול בירה הוא החלום שלך? בירה עם הל?‬
‫אל תעליבי את הבירה שלי.‬
‫אנשים שותים במונטריי. הם שותים הרבה בירה.‬
- ‫- כי חם שם מאוד. - כן, יותר מ-37 מעלות...‬
‫בוא איתי.‬
‫אני לא יכול.‬
‫העסק זקוק לי.‬
‫מה זה אומר?‬
‫רוזה רוצה שתיכנסו.‬
- ‫- אמרתי להם. - תודה.‬
‫בוא לפה, ילד.‬
‫אז...‬
‫קודם כול, תודה שבאתם.‬
‫אני יודעת שההזמנה אולי הפתיעה אתכם‬
‫כי אני לא חוגגת חגים, אבל...‬
‫אבל היום החלטתי ש...‬
‫כולנו זקוקים לזמן כדי לזכור את אלה שכבר לא איתנו.‬
‫אני יודעת שרובכם לא הכרתם את חוסה לואיס,‬
‫אבל אתם מכירים את המקלחת ואת התנור שלי.‬
‫את המכונית שלי.‬
‫וזה קצת כמו להכיר את חוסה לואיס.‬
‫היום החלטתי‬
‫שהגיע הזמן שאשחרר אותו.‬
‫ושאתחיל לתקן את הבית.‬
‫אני רוצה שחיימה יהיה מסוגל לעשות מקלחת נחמדה‬
‫מתי שהוא רוצה.‬
‫אני רוצה שהתנור יהיה מוכן‬
‫בזמן כדי שנחגוג את חג המולד ביחד.‬
‫הפעם, אני אבשל.‬
- ‫- אימא! - זה רק רעיון.‬
‫אני לא צריך את כל זה כדי להיות מאושר, רוזיטה.‬
‫אבל אני צריכה שבעלי ירגיש בנוח בבית שלו.‬
- ‫- מה אמרת? - שאנחנו מתחתנים.‬
‫אימא, את צריכה לשאול אותו קודם.‬
‫כן, אימא, אל תתגרי בגורל.‬
‫מול המזבח? זה לא מוזר?‬
‫זה עכשיו או לעולם לא.‬
‫את בסדר גמור.‬
‫מהר, חיימה עומד להתעלף.‬
- ‫- רוזיטה. - חיימה...‬
‫התינשא לי?‬
‫תגיד לא, חיימה.‬
‫תוכל להשיג מישהי טובה יותר!‬
‫לאלו!‬
- ‫- מה, סופיה? - עזוב אותם לנפשם.‬
‫תראי.‬
‫אני לחוץ כל כך.‬
‫אני תמיד נושא אותה,‬
‫ליתר ביטחון.‬
‫מה קרה?‬
- ‫- את לא אוהבת אותה? - אני אוהבת, מאוד.‬
‫תראו!‬
‫זה "כן"?‬
‫כן.‬
- ‫- אני לא מצליח. - אני מתחתנת!‬
‫אני לא מצליח לנשוף.‬
‫לא, פרנסיסקו. לא.‬
‫שמרת על זה בסוד.‬
‫לא אמרתי כלום.‬
‫ככה הוא רצה לעשות לך את זה, רוזיטה.‬
‫יש לכם אבא חורג.‬
‫אוי, אימא.‬
‫בכנות, אני לא יודע מה קורה בחתונות.‬
‫בסופו של דבר אני תמיד ישן על כמה כיסאות מתחת לערימת מעילים.‬
‫הלוואי שאימא והאבא החורג שלי ייתנו לי להכין את המזכרות.‬
‫או, כפי שאני מתכוון לקרוא לו, פאפא חיימה.‬
‫תמיד דמיינתי משהו פשוט.‬
‫ללכת לבית המשפט...‬
‫כלומר, ללכת למשרד הרישום ולחתום על הקו המקווקו,‬
‫ואז ללכת לאכול המבורגר.‬
‫אני רוצה משהו פשוט בעיר הולדתי.‬
‫עם הבישוף, עם ראש העיר, עם קצת מולה ומסקל.‬
‫ועם המשפחה הקרובה שלי, 300 איש לכל היותר.‬
‫נישואים הם מוסד בדעיכה.‬
‫הם קושרים ומשעבדים מערכות יחסים אנושיות באופן הכי אפל שניתן.‬
‫סופיה, בבקשה, מספיק.‬
‫מספיק, סופיה.‬
‫לפני שנדבר על החתונה,‬
‫כדאי שנדבר על הפעם שבה המשפחות שלנו נפגשו.‬
‫ושלא תחשוב שזה יציל אותך מלומר לי אם אתה בא למונטריי.‬
‫טוב, מותק.‬
‫תרגום כתוביות: טל מלכה‬
‫בקרת כתוביות רינת זוהר-מנחם‬