Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
ZIUA MORȚILOR S-A...
Stați puțin!
Mai întâi, nu uitați de mame.
Adică, de Ziua Mamei, da?
Eu și Manuel ne-am căsătorit în Vegas și apoi am anunțat familiile.
Ești însărcinată?
Dacă ai rămas gravidă, nu-i nimic.
Nu, mamă!
Nunta e legală sau e ca la bâlci?
Mamă, ești bine?
Mă simt grozav.
Fericită, chiar.
Perfect!
Adevărul e că n-au reacționat urât.
Nici nu ne cunoaștem și suntem deja o familie.
- Familiile s-au cunoscut la Crăciun. - Nu!
Lidia! Nu vorbim despre Crăciun.
Dar asta e altă poveste.
De fapt, a doua oară s-au întâlnit de Ziua Mamei.
A venit toată turma!
Manuel a avut o super-idee de afaceri.
O să-i spun tatei la prânz de ideea cu berea.
Crezi că e o idee bună?
Deoarece am făcut masteratul la Stanford...
Voiam să discut cu tine ca să văd...
dacă vrei să intri în afaceri cu mine.
Știi? Tată și fiu.
Nu. Nu, fiule. Nu!
Dar nimeni n-a știut că...
Ce se întâmplă?
Francisco și-a pierdut toți banii, iar familia e falită, mamă.
Ai ajutat un bărbat să-și mintă soția și întreaga familie?
Nu spune nimănui!
Știu că știi.
Nu-ți plătim nimic.
Ce faci? Stai jos!
Atenție! Voiam să vă spun...
Ce să ne spui?
O Zi a Mamei fericită, Rosita!
Suntem faliți!
Au fost implicați mai mulți în combinația asta.
S-au întâmplat multe.
S-au bătut, mamele noastre s-au îmbătat...
Este începutul sfârșitului.
- Ce? - Suntem săraci, tată? Este oficial?
Nu-mi pasă, dar cineva trebuie să plătească nota.
Va fi bine.
Vom trece peste asta.
Știu, Francisco.
Dar nu împreună.
Iar socrul meu...
Acestea sunt lucrurile tale, tată.
Și unde voi sta?
De ce trebuie să stea în apartamentul nostru, Manuel? De ce?
Iubire, sunt sigur că vor fi doar câteva zile.
N-au fost doar câteva zile.
Și acum avem înmormântare la Esmeralda, fiindcă familia San Román nu mai are bani.
A fost haos, desigur.
Oameni ciudați, certuri peste tot.
Ne-am umplut toți de cenușă.
Stai puțin!
Părem niște nebuni. Povestește-le de la început.
Bine. Încep.
CU DOUĂ ZILE ÎN URMĂ
Vino
Și spune-mi adevărul
Ai milă
Și spune-mi de ce
Nu!
Manuel!
Bună, iubito! Cum a fost?
Cred că se vor face concedieri,
așa că toată lumea e agitată.
Grozav!
Îmi povestești mai târziu, fiindcă acum...
Vreau să guști asta.
- Ce este în ea? - E bun, nu?
- E diferit. - Ce gust are?
- De bere? - Cuișoare. Puțin ghimbir, merișor.
- Da. - Mă gândesc la bere cu gust de ceai.
- Sună bine. - Da?
- Da. - De fapt...
- Îi mai trebuie anason? - Putem lăsa puțin berea?
Sigur. Ziceai de concedieri.
Îți spun mai târziu.
Scuze.
Nu vreau să vă deranjez.
Nu mi-ați văzut telefonul? Lalito mi-a schimbat soneria.
Cred că l-am lăsat pe canapea.
Scuze.
Uite-l!
Bine. Vă las.
Continuați!
O lăsăm pe altă dată.
L-au găsit pe Jorge!
- Ce? - Pe bune?
Tată!
Unchiul Jorge?
Ce s-a întâmplat?
I-au găsit cadavrul.
ZIUA MORȚILOR S-A ANULAT
Ce înseamnă moartea pentru mine?
Oamenii își iau rămas-bun și pleacă, nu?
Uneori, pleacă fără să salute.
Pur și simplu pleacă.
Moartea este o instituție impusă de societate
conform ideii de Dumnezeu patriarhal.
Crăpi, dai colțul, o mierlești, dai ortul popii.
Ești la mâna groparului.
Casă de aur, roagă-te pentru noi! Turn de fildeș, roagă-te pentru noi!
Sunt împăcat cu moartea.
Paralizez în somn în fiecare miercuri.
N-am teamă de moarte.
Singurătate.
Tăcere.
Traiul în casa fiului meu.
Hai, bă! Ce întrebare e asta? Am 12 ani!
Crezi că tatăl tău e bine?
Nu știu.
- A reacționat bine, nu? - Da.
Știu că Jorge nu era preferatul lui, dar i-a fost frate.
Iar frații se iubesc, nu?
E ca și cum nu l-aș mai iubi pe Lalo fiindcă e cleptoman.
Cred că e șocat. Mai întâi, fratele lui i-a furat banii,
apoi l-au găsit mort.
În plus, unchiul tău l-a făcut să-și trădeze prietenii.
Apoi mama ta l-a părăsit și...
Știi ce ar fi extraordinar?
Tata să plece, să-și recapete banii, iar noi să ne-o tragem cum vrem
fără el de față?
De fapt, își dorește s-o facem pe mașina de spălat.
O pui pe programul „delicate” și...
practic, treaba merge de la sine.
Da, dar ciclul se termină repede.
A trecut multă vreme, iubito,
- ... fără să „rezolvăm” lucrurile. - Ai perfectă dreptate.
Suntem nerespectuoși?
Unchiul tău tocmai a murit.
Noi sărbătorim viața.
Copii, pot intra?
Nu vreau să stau singur.
Asta este cenușa lui.
Ți-o dau ție.
Nu-mi trebuie.
A fost dorința lui de moarte. A vrut s-o păstrezi.
Dacă mi-o dai, ajunge la gunoi.
Ce faci cu ea
nu mă privește.
Cum a murit?
E un mister. Nimeni nu știe.
Un accident straniu.
Asta e tot ce știu.
N-a lăsat nimic? Un bilet, un testament?
Ba da! Scuze, era cât pe ce să uit.
Asta.
- Ce este asta? - Nu știu.
- Și banii? - Ce bani?
- Banii de la fratele meu. - Vorbește cu Martha!
Cine e Martha?
Văduva lui, ca să zic așa.
Par înstăriți, nu?
Da, are potențial. Poziția e bună, nu, scumpo?
Doar terenul are valoare. Casa aș dărâma-o.
- Desigur. - O putem reamenaja dacă vreți,
dacă vă face fericiți.
Nu asta e problema. Dar pare de modă veche.
Nu? O reamenajare completă ar fi prea scumpă.
Casa este foarte specială,
aici mi-am crescut copiii.
E plină de amintiri.
Și de salpetru, mucegai.
Unde este baia?
E spațioasă și confortabilă.
Drăcie!
Cumpărați casa?
Așa avem de gând.
V-au spus de animale?
Ce animale?
Casa stă pe un cimitir de animale.
- Ce? - Proprietarul le-a omorât pe toate.
Șaisprezece cățeluși, toți deodată!
Nu.
Nu e adevărat, puștiule.
Nu trebuie să mă credeți. Nici tatăl meu nu m-a crezut.
Iar acum...
nu mai am tată.
Iubito, trebuie să plecăm.
- Trebuie să plecăm. - Unde?
Trebuie să plecăm. Mulțumim mult.
La revedere!
Nu pricep. Care este problema?
Calmează-te!
După toată treaba cu unchiul Jorge, nu mai este nevoie s-o vindem.
Scumpule!
Nu știu de ce nimănui nu-i place casa.
Ești prea pretențioasă.
Sectanților ălora le-a plăcut, dar n-ai vrut să le-o vinzi.
Voiau să facă orgii în dormitoare.
Dacă nu ești acolo, ce mai contează?
Voiau să sacrifice o capră pentru ca zeii lor
să le îngăduie mutatul.
Nici vorbă. Nimeni nu omoară capre în casa mea.
Vezi? Ești prea pretențioasă.
Trebuie s-o vând. Am vândut aproape toată mobila.
Nu-ți face griji! Ocupă-te de vândut curele!
Nu mă pricep deloc.
Nu e vorba că nu se pricepe.
E dezastru.
Ce ai? Vândutul de curele este o vocație nobilă.
Oricine o poate face.
E groaznică!
Cea mai rea vânzătoare!
Le spune clienților să-și țină banii.
Acum, că e săracă...
Frige!
- Oprește apa rece, Rosa! - Scuze!
Vreau și eu să fac un duș relaxant.
Privește partea bună!
În clipele de liniște, eu reflectez asupra mea și meditez.
Nu trebuie să irosim timpul, nu?
Va fi cam alunecos, dar nu-i nimic.
Rosita, nu asta vreau.
Nu?
Vreau, dar nu acum.
- Să vorbim de altarul morților. - Am vorbit deja.
Am zis că e prea scump și facem risipă de mâncare.
Și ce facem cu figurinele din hârtie? Gândește-te la planetă!
Sigur, Rosita,
dar sărbătorim Ziua Morților în memoria celor dragi.
Toți cei dragi mie știu că nu-mi plac musafirii.
Nu le-ar plăcea lui Emilio și Lidiei?
Și ce dacă?
N-ar vrea să-și onoreze tatăl?
Nu ne trebuie altar ca să-l onorăm pe José Luis.
Vorbim despre el tot timpul.
Ba nu vorbim deloc.
Ba da.
Doar când te plângi.
Nu este adevărat.
„Mașina nu merge fiindcă tata n-a reparat-o.”
„Dușul s-a stricat fiindcă tata nu l-a reparat.”
Înțeleg.
Nu-l vizitezi.
Cred că a fost o idee proastă să ducem cenușa tatălui tău
în Desierto de los Leones.
Voia să-i împrăștiem cenușa în deșertul Sonora, dar...
n-am avut bani și am ales a doua variantă.
E departe și n-am chef să merg.
Eu și Lidia mergem.
Într-una dintre zile, mă voi duce și eu.
Eu știam că nu v-ați rezolvat treburile.
Ba da.
De asta n-ai reparat casa.
De asta nu te măriți cu Jaime!
Haide!
Este limpede.
Jaime...
Credeam că mă va cere de Ziua Mamei.
N-a făcut-o fiindcă îmi respectă libertatea.
- I-a fost teamă că-l vei refuza. - Ba nu!
Nu-mi spune mie!
- Spune-i lui Poke! - Lui Poke? De ce?
A făcut un semestru de psihologie. Se pricepe.
O mai știi pe coafeza Laura?
- I-a vindecat frica de pisici. - Laura nu se teme de pisici.
Dar tratamentul a funcționat. Poke este un geniu.
Am întârziat.
- Salută-i pe asociații tăi. - Sigur.
Știu că moartea unchiului ne-a luat prin surprindere.
Viața este scurtă.
Emilio, tu nu-l știai pe unchiul meu.
Nici pe Juan Gabriel nu l-am știut, dar l-am plâns.
Bine.
Viața merge înainte.
Am lucrat toată dimineața.
Ce-i asta?
Organigrama firmei noastre.
Emilio, tu ești director la întreținere și suport tehnic.
Asta e inventată.
Sofía, nu este inventată. Este o poziție esențială în firmă.
Credeam că-mi vei da o poziție de nivel administrativ.
De exemplu?
Resurse umane?
Eu sunt șef acolo.
Asta când am decis?
A fost o decizie corporativă. Ca CEO, nu mi-a fost ușor.
Emilio oricum nu se pricepe.
Asta nu înseamnă că nu pot s-o fac.
E adevărat. Să trecem la tine, Sofía!
Directoare de design.
Tu ce ești?
CEO. Și șef la Resurse Umane.
Și director financiar.
Pot să intervin? Mersi.
Vreau să vă explic totul. Sunt șef la departamentul juridic...
Nu vreau să comentez, da?
Dar de ce ai tu atâtea funcții?
Dă-mi asta!
Cine are cea mai multă experiență în afaceri dintre noi?
M-am născut lider, asta-i clar.
Niciunul, Manuel!
Cine are masterat la Stanford?
Nu mai tot vorbi de masterat!
Eu.
Da, dar și eu am citit cărți de dezvoltare personală și de afaceri.
De exemplu, Tată bogat, tată sărac. Sau Călugărul cu Lamborghini roșu.
Să schimbăm subiectul.
Întâlnirea cu investitorii.
Știu că abia așteptați. Știți ce? Și eu.
Știu cu ce mă voi îmbrăca. O cămașa cumpărată din piață.
Mă duc singur.
Ai zis că ne duci și pe noi.
Ar fi prea mult să mergem toți.
Fără supărare, Manuel,
dar ai mai fost singur și n-a ieșit bine.
Am învățat arta negocierii în programa de masterat.
Am învățat-o și de la tata. Sunt afacerist.
Antreprenor.
Nu, mulțumesc.
Sunt în timpul serviciului.
Berea San Román.
Vă sunăm noi.
Fir-ar al...
Vă spun, noi nu asta căutăm.
Nu eu sunt problema. Problema este gustul berii.
De aceea am creat două gusturi pe care le voi prezenta la întâlnire.
Avem rozmarin, lămâie și mentă, apoi merișor și brânză cu mucegai.
- Dar berea gumată? - E cea mai bună.
Da, perfect echilibrată.
Are gust de jeleuri la fundul paharului.
Da, a ieșit grozav!
Așa e. Dar n-o voi duce cu mine.
Credeți-mă, știu ce fac.
Doar sunt șef la Dezvoltare Produs.
Și la Resurse Umane.
Dacă vreau să-ți fac reclamație, ți-o înaintez ție?
Exact. Vedeți? Știu ce fac.
Și mi-am făcut discurs nou.
Va fi grozav.
San Román nu este o simplă bere.
Este o bere artizanală
cu arome atât subtile, cât și intense.
O bere pentru consumatori pretențioși, fără teama de a-și depăși limitele.
Berea pentru cei care încalcă regulile.
Berea San Román.
- Bere artizanală? - Corect.
- Pe bune? - Nu, omule.
Toți fac bere artizanală acum.
- Am auzit trei prezentări săptămâna asta. - Mama are și ea o marcă de bere.
Iubitul meu are două.
Când se plictisește, le schimbă.
Mă îndoiesc că sunt ca berea San Román.
Prin ce diferă berea ta?
O să înțelegeți după ce vă arăt.
Un pahar pentru fiecare, evident.
Ai grijă, că e mahon.
Puteți să mai cereți.
- Ce e gustul ăsta? - Brânză.
Exact! Brânză cu mucegai.
Berea perfectă pentru friptura
însoțită de salată cu pere.
Este cel mai oribil lucru pe care l-am gustat în viață.
Nu-mi place s-o spun, dar...
O bere pentru cei care vor să se lase de băut bere.
La ce te uiți?
Tu urmezi!
Nu.
Mulțumesc.
- Lidia, vom vorbi de viitorul tău aici. - Bine.
Ți-am evaluat performanța...
Nu e corect să mă dați afară!
De ce nu l-ați dat afară pe șef? Eu fac toată treaba.
El își petrece timpul la mese de afaceri care țin ore întregi.
Apoi, se culcă. De ce nu?
Abia îl trezim ca să meargă la ședințe.
Nu te dăm afară, Lidia.
Nu?
Dar îl dăm afară pe șeful tău. Așa e. Notează!
Din cauza spuselor mele?
Știm foarte bine că tu faci toată treaba.
Și atunci?
Te-am chemat fiindcă vrem să-ți oferim
funcția de vicepreședinte zonal la departamentul financiar.
Trebuia să începeți cu asta!
Vrem, de asemenea, ca tu să deschizi și filiala noastră din Monterrey.
Mutăm acolo tot departamentul.
La Monterrey?
Care Monterrey?
Monterrey, Nuevo León.
Lângă Cerro de la Silla?
Există altul?
Știm că vor fi costuri suplimentare,
dar nu-ți face griji, firma plătește tot.
Primești o mărire de salariu și beneficii mai bune.
Trebuie să discut cu soțul meu.
Nu amâna prea mult! Dacă refuzi,
îi vom da funcția lui Fernández.
Dar Fernández stă toată ziua la toaletă.
Fernández nici nu știe în ce departament lucrează.
Ăsta e Fernández...
V-am spus ca să știți.
Este finul patronului.
E un tip grozav.
Neînțeles.
Ai 24 de ore să ne dai un răspuns, Lidia.
Bine?
Bine.
Douăzeci și patru de ore.
Da, recunosc că este o schimbare majoră.
Monterrey nu este aproape.
O oră și jumătate cu avionul. Nu-i așa departe.
Ar fi bine, nu?
Noi doi, singuri, ca atunci când stăteam în Statele Unite.
Ăia din Monterrey se cred gringos fiindcă sunt la trei ore de McAllen.
Departe de familii, Manuel. Fără stres.
Nu te prea tentează?
- Eu îmi doresc. - Scumpo...
Scumpo!
Trebuie să procesez.
Gândește-te.
Fără grabă, fără stres.
Numai că le trebuie un răspuns în 24 de ore.
Trebuie să le spun lui Emilio și Sofía. Ei nu pot lansa singuri afacerea.
- Bine. - Să le spun părinților.
Familiei. Trec prin momente grele. Au nevoie de mine.
Vorbește cu ei, dar grăbește-te, da?
Scuze.
Ascultați, copii...
Arăt bine?
Arăți grozav, tată.
Mă văd cu Esmeralda.
Și cravata?
Nu e prea mult?
Nu, arăți grozav.
- Tată! - Bună, fiule!
Nu ai decorat?
Nu-i spune mamei! Haide! Suntem înăuntru.
N-am mai fost aici de la Ziua Mamei.
- S-a schimbat totul. - Vrei să spui că e gol.
Dar e plăcut să stai pe podea.
Foarte hippy.
Îmi amintește de tinerețe.
- Te rog, nu fi ridicol! - Mamă!
Am venit aici să vorbim despre înmormântare, da?
Da.
Ai trimis necrologul?
Nimeni nu citește ziarele. Cui îi pasă?
Vreau să știe toți c-a murit.
- Să nu mai dea vina pe mine. - Este și vina ta.
Mamă!
L-am trimis.
Mulțumesc.
A fost ideea Sofíei. Va fi foarte simplu.
- Să nu ai așteptări. - Totul e bine.
Nenorocitul de frate-meu nu merită.
Mamă, pot spune și eu...
Nu, dragă.
Numai... de taică-tău poate.
Scumpo, te rog!
Nu-mi spune „scumpă”.
- Nu în fața copiilor! - Ascultați!
Va fi bine pentru toți, da?
Treaba se va lămuri și ne va ajuta să ne vindecăm.
Înmormântarea este mâine, nu?
Da.
Perfect!
Știți ce zi este mâine?
ZIUA URȘILOR PANDA
- Sunt prea elegant? - Nu, arăți perfect.
Am închiriat-o de la Poke fiindcă n-am nimic protocolar.
Cu gulerul deschis e mai bine.
Îți place?
Am mai fost la o singură înmormântare. La tata. Nimeni nu era elegant.
Sigur că nu. N-aș permite. Tatăl tău ura formalitățile.
Oamenii erau în șorturi și șlapi, cu ciorapi negri.
Nu chiar.
- Mi-amintesc că n-ai plâns. - Nu?
Cum de ții minte toate astea? Erai mic.
Mi-amintesc și ziua în care m-am născut. Era joi și ploua.
Eu ți-am spus asta.
Deja știam.
Jaime!
Grăbiți-vă! Vom întârzia!
Ai adus pâinea morților!
Prima noastră pâine de Ziua Morților!
- Jaime... - Ce?
Am luat-o de la supermarket încă din august.
- Nu! - Dacă știam că vrei,
aș fi cumpărat una cu iepurași de ciocolată.
N-ai mai mâncat una cu iepurași?
Nu!
Dacă mănânci mai devreme pâinea morților, este ca și cum ai mânca pâine normală!
Și e pâine fără iepurași! Fără alune, ciocolată sau altceva!
Pâine și zahăr! Atât!
Are și din astea.
Calmează-te, că-ți bate ochiul.
Nimeni nu mai respectă tradiția!
Și cerealele sunt la fel.
Atunci, mănâncă cereale!
- De ce nu taci? Ești bine? - Trebuie să se obișnuiască cu ideea.
Evident că nu sunt bine.
Urăsc oamenii care nu respectă Bezelao și Xonaxi Quecuya,
zeii din Zapotec, lumea de jos.
Mă enervează!
Hai să mâncăm pâinea morților,
- ... apoi plecăm. - Vin și eu imediat.
- Aștept o comandă. - Ce-ai comandat?
Nu mare lucru. Ceva cu care să-mi prezint condoleanțele.
N-ai spus că va fi simplu, mamă?
N-ai găsit o poză mai bună?
Asta e cea mai bună.
Nu era un bărbat fotogenic.
Măcar zâmbește.
A venit mortul?
De ce te agiți așa?
E primul mort pe care îl voi vedea.
Primul dintr-un șir lung, sper.
- Ce? - Nimic.
Lalo, schimbă-ți hainele, te rog.
Nu așa vii la funeraliile unchiului tău.
Dar, mamă, este și Halloweenul!
Nu e corect să mă pui să aleg între ele două.
Puteai măcar să te îmbraci în vampir.
- Ai fi fost mai elegant. - Am vrut, fiindcă sunt nemuritori.
Dar zombii sunt morți vii.
- Se potrivește mai bine. - Mă rog.
Dar trebuia să fii mai elegant.
- Toată lumea... - Mortul!
Lalo!
Voi erați.
Mă bucur să te văd, băiete.
Scuze. Intrați!
Unde este Jaime?
- Vine. - Ți-am adus ceva.
La dreapta. Așa!
Drept înainte. Exact.
La stânga.
- Nu, la dreapta. - Așa e perfect.
Tu ai adus florile?
Sunt frumoase.
De unde ai adus toate astea?
Făina din fursecuri a fost ieftină fiindcă expirase.
Florile le-am tăiat din grădina Rosaurei, de peste drum.
Iar Poke mi-a împrumutat scaunele.
Trebuie să le returnez mâine-dimineață la opt,
fiindcă îi trebuie la un botez.
Sunt mândră de tine.
Ai devenit femeie de afaceri.
Partea rea este că multă lume nu apreciază ceea ce fac.
- Nu? - Fie vorba între noi,
nu cred că priveghiul ăsta va avea succes.
- Ce faceți? - Ce faci, Jaime?
- Bună! - Salut!
Unde să-l pun pe unchiul?
- Ăsta e mortul? - Da.
Fir-ar al...
Lalo!
Scuze! Mă simt fraierit.
Uite!
E bine aici?
Perfect.
Să nu aprindeți lumânările. O să le returnez la magazin.
Cum ziceam, sunt mândră de tine!
Soția ta a devenit o afaceristă.
De ce l-ați adus așa? Prelucrat! Am vrut un cadavru adevărat.
Copilul ăsta!
De ce?
Aveam atâtea idei...
- Cum merge terapia, Lalo? - Nu-și permit.
De ce n-ai decorat anul ăsta, Esmeralda?
Fiindcă am vândut decorațiunile.
Îmi pare rău.
Nu contează.
Dacă-mi ziceai, aș fi adus eu.
Da, decorațiunile de Crăciun s-ar fi potrivit perfect.
CRĂCIUNUL TRECUT (CÂND S-AU CUNOSCUT FAMILIILE)
Nimeni n-a înțeles gluma, Lidia. Nu mai vorbi!
Nu mă lovi!
Crăciunul nostru era splendid.
Iar Halloweenul, de neuitat.
Ne dați ori nu ne dați!
Bună!
Ne dați ori nu ne dați!
- Ce? - Ne dați ori nu ne dați.
Sigur. Luați bomboane!
Bomboane! Multe bomboane!
- Mie! - Multe bomboane.
- Bomboane! - Mie!
Mai sunt! Veniți!
Anul trecut a fost cel mai frumos.
- M-am costumat în vrăjitoare. - Eu credeam că ești Irma Serrano.
Acum doi ani, am fost Freddy Krueger.
Nu Laura Bozzo?
Eu știam de Alfredo Palacios.
Și noi aveam tradiții de Halloween.
Copii!
Mamă!
Scumpii mei...
- Putem merge la colindat? - Nu.
- Dacă ne facem noi costumul? - Nu.
Da!
- Nu. - De ce?
Ne trebuie două foi și o foarfecă.
- Nu! - De ce?
De câte ori să vă explic că Halloweenul
a fost inventat de yankeii imperialiști
și că în casa asta
nu acceptăm această invazie culturală.
Să mâncăm!
De ce nu ne lași?
- Ne strici cheful! - Este o farsă!
De ce să cumpăr bomboane pentru alți copii, iar voi doi
să înfruntați pericolele nopții ca să cereți aceleași bomboane?
Le pot cumpăra și vi le dau vouă.
- Ne dai bomboane? - Nu.
Fiindcă faceți carii.
Mamă!
Dacă vin colindători?
Lalo, dacă vine cineva, îți dau voie
să te ocupi de situație așa cum știi tu mai bine, dragule.
- Pe bune, mamă? - Da.
- Mișto! - Mă duc cu el.
Unii pot deveni agresivi
dacă nu le dai zahăr.
- Ce faci? - Bine.
- Mă gândeam. - La ce?
Acum un an, unchiul trăia.
Aveam bani, părinții noștri erau împreună.
Aici era casa noastră.
Practic, și acum este, până se vinde.
Dar ai dreptate, surioară.
Uneori, viața ne pune în situații pe care nu le putem controla.
- Da. - Ce-ai zice dacă ți-aș spune
că eu și Lidia ne vom muta în Monterrey?
Serios?
Haide!
Adio, Manuelito!
Știu că este un moment greu pentru familie, pentru tine,
pentru firmă. N-am reușit să adunăm banii.
Poate e un semn, cine știe?
Îmi pare rău.
Pe bune, toate au un motiv.
Aș putea lucra cu voi și de acolo.
Trebuie să te instalezi, să te obișnuiești cu locul,
să guști miel fript, să faci niște grătare.
- Vei fi ocupat. - Nu foarte ocupat.
CEO-ul unei firme nu face așa ceva.
Ai putea numi un înlocuitor.
- Da. - Dacă aș alege un nume la întâmplare...
- Pot să fiu eu? - Nici vorbă.
Ce?
- Îți dorești să plec. - Nu, Manuel. Sigur că nu.
Știam că nu-ți place cum conduc firma.
Stilul tău de a conduce nu ne lasă să facem nimic.
- V-am lăsat să alegeți sticla. - Apoi ai schimbat-o.
Mi-am pus la bătaie expertiza.
- Masteratul, știu. - Nu doar masteratul, Sofía.
Cine-a studiat biografiile lui Gates, Jobs și Slim?
Cine a văzut Lupul de pe Wall Street de zece ori într-o săptămână?
Cine-a fost interzis pe forumul Shakirei fiindcă a fost prea pătimaș?
Se spune că piesele ei de început sunt mai bune decât astea noi.
Tot ce face Shakira Isabel Mebarak Ripoll este perfect!
Nu-mi doresc să pleci. Dar, dacă o faci,
e timpul să fiu puternică și să accept provocarea.
Pentru binele berii.
Trădătoareo!
Scuză-mă, Francisco.
Nu fugi!
Ușurel!
Ne dați ori nu ne dați!
- Ne dați ori nu ne dați! - Nu, copii.
Halloween nu este o tradiție mexicană.
De ce nu mergeți acasă
și sărbătoriți Ziua Morților alături de un calaverita?
Dar ne dați bomboane, nu?
Nu, micuțule, n-avem bomboane.
Dar asta vă va ajuta să căpătați rezistență la frustrări.
Plecați de-aici! Hai!
La revedere!
Tradițiile nu se mai respectă.
- Ce? - Așa e!
Copiii de astăzi cresc fără magia
unei adevărate Zi a Morților.
Nu, Jaime.
Ziua Morților e populară acum. Apare chiar și în filme.
Aia e un fals, în versiunea de la Hollywood.
Nu ca pe vremea când eram copil.
Ești foarte nostalgic, nu?
Da, și?
Aștept să termini.
Zău așa! Cu încetinitorul?
Jaime!
Ce?
E la fel ca în Coco,
dar mai plictisitor!
Măcar în Coco erau sculpturi magice.
Lalo, ce legătură au sculpturile alebrijes cu Ziua Morților?
Au. Așa spune în film.
În Oaxaca fac paradă ca la noi?
Nu. Ce paradă?
E paradă în fiecare an.
Da, Lalo, dar pe asta au luat-o din James Bond.
Înseamnă că gringos fac ca Ziua Morților să fie și mai populară.
Ba deloc! Nu înțelegi?
- Cum îți trece așa ceva prin cap? - Este adevărat, Jaime.
Nu!
- Ăla a fost Jaime? - Ce se petrece?
Poate a aflat că se vând calaveritas cu sos la supermarket.
- E adevărat? - Nu.
Ce trist!
Să-l sun pe Poke ca să vină cu băieții?
Nu, este bine așa.
La înmormântarea lui tata a fost plin. Stătea lumea în picioare.
Da.
Toți l-au iubit pe omul ăla.
A venit până și educatoarea lui.
Și bărbatul care l-a ajutat la Fisc.
Vreau ceva spectaculos.
Mă voi îmbrăca cu paiete.
Sicriul meu va fi decorat cu poze retușate cu măgarul meu, Ramiro.
Artificii. Fostele mele iubite plângând.
Banda MS cântând El Patrón în timp ce îmi lansează cenușa în spațiu.
- Ceva de genul ăsta. - Da, nu prea te-ai ocupat.
Tu ce-ți dorești? N-am vorbit despre asta.
Vreau să fiu congelată ca Walt Disney.
- Eu vorbesc serios. - Și eu.
Congelată, apoi dezghețată
după ce vor fi găsit antidotul bolii care m-a ucis.
Dacă nu, să mă lase în congelator pe veci.
Mamă!
Nu-mi place să vorbesc despre asta.
Da, se întâmplă.
Ăsta e semnul unei dureri de care n-ai scăpat.
Asta ar spune Poke, sunt sigur.
E timpul să încheiem. Nu mai vine nimeni.
- Nu! - De ce?
Mai putem aștepta puțin.
Da, tată. Ar trebui să spui câteva cuvinte.
De ce eu?
- Era fratele tău, tată. - Da.
Sunt sigur că-ți lipsește.
Chiar dacă unii frații își doresc să dispari de pe planetă.
- Manuel. - Cine are frați?
- Se referă la mine. - Tot nu înțeleg.
Nu știu ce să spun, Sofí.
Gândește-te la o amintire plăcută pe care o ai despre el.
Știu!
Când eram copii, vindeam limonadă pe strada noastră.
Câștigam bine. Făceam mulți bani.
Cu partea mea, voiam să-mi cumpăr un yo-yo și niște bile.
Dar...
Dar ce?
Jorge ținea toți banii la el.
Zicea că el tăia lămâile și punea zahăr în apă.
Mai vrea cineva să ne spună o poveste?
Eu!
Mă făcea să râd uneori.
De exemplu, la ziua mea de naștere.
Aveam un joc. El ținea banii într-o mână.
Dacă ghiceam mâna, luam eu banii,
dacă nu, trebuia să-i plătesc.
De ce nu ne-am dat seama?
Scap eu de copii!
Bună ziua, domnule!
Îmi place costumul, dar n-avem bomboane.
În plus, sunteți cam bătrân pentru colindat, nu credeți?
Aici sunt funeraliile lui Jorge San Román?
- Da. - Dă-te la o parte!
Nu credeam că vei veni, Humberto.
Am venit să mă asigur că este mort.
Se zvonea că și-a înscenat moartea ca să rămână cu banii.
Îmi plac teoriile conspirației.
Unchiul Jorge a mers probabil să trăiască pe aceeași insulă
cu Michael Jackson, Elvis Presley și Juan Gabriel.
- Asta e cenușa lui. - Ai testat-o?
Ar putea fi doar praf.
Nu m-am gândit la asta.
Adu-mi o caserolă și o testez eu la laborator.
Cum să-i dau o caserolă? Dacă nu mi-o aduce înapoi?
Haide! Totul e bine.
Chatita! Mulțumesc că ai venit.
Nu ne-a venit să credem că ticălosul a murit.
Crezi că sunt idioată?
Nu ești tu prezicătoarea?
- Ba da. - Trebuia să mă fi avertizat!
Știi dacă vine Martha?
Martha... Martha...
- Bună! - Bună!
Pot să vorbesc cu tine?
Știai că ne va întrerupe? Sau ești surprinsă?
Nu-l asculta! Vino aici!
Vino, Francisco!
Oamenii ăștia n-au venit să-și ia rămas-bun de la fratele tău.
Ci să-l vorbească de rău.
- Și ce? - E lipsă de respect față de răposat.
L-am vorbit și eu de rău de câteva ori,
dar numai cu prietenii de față.
Se descarcă și ei. Lasă-i!
Dacă știam că vine Chatita, m-aș fi străduit mai mult cu fursecurile.
Jorge!
Cine este ea?
De ce?
Martha!
Cine?
Am o veste proastă și nu știu cum vei reacționa.
A pățit ceva Ramiro?
Spune-mi adevărul! Nu...
Ba nu. Nu sunt sigur că vreau să-l aud.
Doamne! Ramiro!
A fost atât de tânăr! Plin de viață!
- Doamne! Ia-mă pe mine în locul lui! - Nu, frate.
Nu, Emilio. Știi ce părere am despre măgari.
- Ramiro e bine. - M-ai speriat.
Și de ce ai spus asta?
Nu am spus nimic.
Chestia este că mă mut în Monterrey.
- Da, ne-a spus Lidia. - Nu.
Trebuie să părăsesc firma.
Serios?
Ce păcat!
Ai putea măcar să te prefaci, nu?
Jur că sunt trist.
Pot fi director la Resurse Umane?
Ce?
Dacă pleci, rămân multe posturi vacante.
O să las o gaură mare în firmă.
- Ai nevoie de mine. - Nu te vom uita.
Dar vom trece peste. Promit.
Mersi pentru tot! Baftă!
Mamă, voi fi director la Resurse Umane!
Ce drăguț!
Ce faci?
Esmeralda m-a trimis după vin.
Uite ce cuptor are! E uimitor.
Drăguț.
Pare tehnologie spațială.
Trebuie doar să apeși cifrele fără să calculezi nimic.
După ce ajung milionar, o să-ți cumpăr unul,
dar știm amândoi că-l vei refuza.
Eu și cuptorul meu suntem legați de multă vreme.
Nu se încălzește.
Să văd.
Lasă-l puțin.
- Dacă-l grăbești, nu funcționează. - Credeam că l-ai reparat.
Da. Merge perfect.
Nu. Fursecurile sunt crude.
Sunt crude acum, dar fii încrezătoare.
Nu! „Fii încrezătoare.” Așa ai spus și cu frigiderul, cu dușul și mașina.
- Și? - Cum adică?
În ritmul ăsta, voi ajunge cea mai credincioasă din cartier.
Când mă întorc, îl verific iarăși.
Ascultă!
De ce nu mă lași să sun un instalator?
Rosa, nu mă jigni!
Dacă chemăm un instalator,
nu putem merge la plajă. Le-am promis copiilor.
- Sunt mici, nu-și vor aminti. - Le-am promis.
Cumpăr eu țeavă nouă, cred că asta e problema.
- Îl repar diseară. - Să nu întârzii!
Să nu te ia dorul.
N-a mai venit cu țeava.
Nu mi-ai mai spus asta.
Nu.
De asta nu vrei cuptor nou.
Fiindcă asta ar însemna să-ți iei rămas-bun de la tata.
Emilio, nu vorbi prostii!
Nu sunt prostii.
Sunt foarte inteligent emoțional.
Nu ăsta e motivul. Trebuie să economisim bani.
De asta nu repari lucrurile din casă.
De asta nu-l lași pe Jaime să le repare. Dacă se duce după țeavă,
poate nu mai revine.
De asta nu vrei să te măriți cu Jaime!
Emilio, n-o mai asculta pe Martha Debayle, că te strică de tot.
Mă face un om mai bun.
Mă face o persoană mai bună.
Mă întreb...
Mă scuzați. Mă bucur să vă văd.
- Le-ai spus alor tăi? - Acum le spun.
Fără stres, da?
Să nu uiți că le trebuie un răspuns. Azi.
Da, iubito. Știu.
Îți amintesc prietenește, da?
Ca să știi, atâta tot.
Nu mergem în camera ta?
Așa, pur și simplu?
Pur și simplu.
Să sărbătorim viața.
Va fi cam incomod. Nu avem pat.
Nu-mi trebuie pat.
Să mergem!
Ne dați ori nu ne dați!
Scheletele Catrina. Tipic!
Măcar sunt mexicane.
Știți cine a fost Posada?
Dați-ne mai repede bomboanele!
Nu vă dau nimic!
- Nu avem! - Vrem bomboane!
- Nu!
Ce s-a întâmplat?
Jaime, copiii ăia sunt răi!
- Îi cunoști? - Da.
Au pictat în roz câinele vecinului
și au ars copacul dnei Ochoa.
Golani.
Au învățat totul de la mine.
Dacă-ți sunt prieteni, discută cu ei!
Nu, Jaime!
E prea târziu.
Vor încerca să cucerească vila!
Eu așa aș face.
Avem o singură variantă.
S-o apărăm.
- Să trecem la treabă! - Hai!
Bună!
Îl cunoști pe răposat?
Da.
De unde îl știi?
Eram prieteni.
Prieteni cu beneficii.
Mi-e tare dor de tine! De ce m-ai părăsit? De ce?
Nu știu ce te-a luat.
S-a tot adunat.
Nu te-am mai văzut atât de fericită.
Având în vedere...
că unchiul meu mort e la parter.
Simt că lucrurile ne vor merge tot mai bine.
Nu ne-am ieșit din formă.
Nu, desigur, dar...
Ar fi frumos să nu mai dăm peste tatăl tău în baie, înainte de răsărit.
Iubito, știi...
- Nu sunt sigur că vreau să plec. - Da.
E în regulă.
Fără stres.
Fără stres, dar pot spera, nu?
Mai avem timp de încă una?
Jorge a fost un om minunat.
Minunat în toate privințele.
- Serios? - Mulțumesc.
Ascultă, știi ceva despre...
Era atât de generos, de amabil...
Era deschis în dormitor, dispus mereu să încerce ceva nou.
Nu e nevoie de detalii. Mersi.
Poate că vorbești de alt Jorge.
Ăsta e Jorge San Román.
Sigur că vorbesc de Jorge San Román.
Tigrișorul meu sălbatic, îmi va fi foarte dor de tine.
E trăsătură de familie.
Suntem tigri.
Eu te-am văzut mereu ca un câine chel.
A pomenit vreodată...
Știi cum a murit?
Sigur că știu. Am fost cu el în ultimele sale zile.
A fost straniu.
Ciudat, fiindcă mâncam curcan pe iaht,
iar el s-a înecat brusc cu un os.
Crăciun fericit, ticălosule!
Sper să te îneci cu un os de curcan.
Dar nu așa a murit.
A început să tușească,
s-a împiedicat și a căzut de pe iaht în ocean.
Și atunci...
L-a mâncat rechinul.
Sper să-l mănânce rechinii!
Eu l-am ucis pe Jorge?
- Nu. - Sigur că nu.
L-a ucis un rechin. Eram acolo.
E drăguță. Ai o bucătărie drăguță.
Rosita spune că nu reușiți să vindeți casa.
Da.
Este și vina mea.
Dar și a clienților, pentru că sunt naivi.
Le-am spus unora că există un clovn demonic în instalație.
Bravo!
Un bărbat își apără teritoriul.
Credeam că te vei supăra.
În locul tău,
m-aș gândi la un apartament.
Mai multă lume, mai multe locuri de explorat.
Mai multe ocazii de scandal.
Nu vă opriți! Nu avem bomboane!
Cum adică?
Niște copii au tuns toate pisicile din blocul meu.
Amatori!
Și șobolanii!
Dacă sunt prea mulți, pot cuceri parcarea.
Șobolani?
Imaginează-ți ce aș putea face cu niște șobolani dresați!
Sunt sigur că-ți poți face teritoriu oriunde.
Nu vă opriți! N-avem bomboane!
Francisco, ce-ai pățit?
L-am omorât pe Jorge.
Ba nu.
Am cerut-o universului...
iar el mi-a dat.
Am manifestat-o.
Chestia cu manifestarea nu merge.
Dacă ar exista, aș fi vândut măcar o curea.
Nu mai am superputeri.
Nu ai superputeri.
Ba da.
Puterea de seducție. Puterea de a uni oamenii.
Puterea de a râgâi alfabetul.
Nu!
O putere mare implică și o responsabilitate mare.
Și acum, Jorge e mort.
- Dar, Francisco... - Mamă!
- Da? - Putem vorbi?
Mă întorc imediat.
Mamă...
Repede, Manuel! Tatăl tău e pe punctul de a ceda nervos.
- Ce-a pățit? - Nimic. Ce e?
N-o să-ți pice bine.
Lidia vrea să ne mutăm la Monterrey.
- Ce frumos! - Ce?
În Monterrey este frumos. Apusurile sunt grozave.
Am locuit în Monterrey cu ani în urmă.
E frumos. Au fripturi, miel la cuptor, apă.
Nu, mamă!
De fapt, nu pot să plec.
De ce? O să-ți placă la munte.
Fiindcă nu vă pot părăsi.
- Pe cine? - Pe voi toți.
Suntem bine. Totul e sub control. Am serviciu.
- Sincer... - Nu, mamă!
Lucrurile nu merg bine în familie.
După ce a pățit unchiul Jorge, familia are nevoie de mine.
Manuel, suntem bine. Pe bune.
Frații tăi și eu facem echipă. Lalo gătește.
Sofí spală rufele.
Du-te la Monterrey, dragul meu.
Trăiește-ți viața!
Îți pot recomanda niște restaurante în San Pedro pe care să le încerci.
Du-te!
Ți-amintești când a murit tata?
Oarecum. Eram mică.
Mai știi dacă mama a plâns?
Nu. Mama nu plânge. Ca să facă economie la apă.
Cred că încă se gândește la tata.
De asta nu-și ia cuptor sau mașină nouă.
- Știai? Și nu mi-ai spus? - Credeam că știi, Emilio.
Am o teorie.
Nu se mărită cu Jaime fiindcă nu l-a uitat pe tata?
Serios, Lidia?
Vreau să știu dacă situația va fi mai bună.
E complicat.
Ce groaznic, nu-i așa?
Fratele meu...
ți-a pomenit de mine?
Mereu.
Îmi spune mereu că te iubește mult,
că te admiră mult.
Nu cred.
Ba s-o crezi! Fiindcă este adevărat.
Mi-a mai zis că ai o familie frumoasă.
Mi-a spus și de bani.
- Că-i pare rău. - Știi de bani?
Da. Mi-a spus cu câteva zile înainte să moară.
Voia să-i înapoieze pe toți.
Serios?
A băgat banii în vile din insulele Turks și Caicos.
Pe plajă. Foarte frumoase. Am văzut poze.
Voia să vândă vilele,
să primească banii și să ți-i dea pe toți.
S-a simțit prost fiindcă voia să facă parte iarăși din familie.
Dar n-a mai apucat să le vândă.
Sau nu?
Pe mine nu mă interesează chestiile materiale.
Sunt doar curios.
Din păcate, sărmanul a fost mâncat de un rechin.
Dar știu cum să recuperez banii.
Pe toți.
Nașpa. Nu se întorc.
Ne ducem înăuntru?
Păcat! Au uitat tot ce i-am învățat.
Poate nu știu ce să facă fără tine.
- Repede, Jaime! Salvează-te! - Nu! Hai!
La adăpost!
La atac!
Vreau să fiu ca tine când voi fi mare.
Mi se spune des asta.
Esmeralda! Suntem salvați!
Ce se întâmplă?
Știu cum să recuperăm banii.
- Cum? - Martha!
- Prietena lui Jorge. - Îi are ea?
Îi poate obține.
Am reușit!
Francisco!
Nu te pripi!
Mamă!
- Ce-ai pățit? - Nimic.
- Sunt pregătit să vindem casa. - Cum adică, pregătit?
Da. Nu mă voi mai preface că sunt posedat de demon.
Adevărul este că, uneori, aud voci.
În capul meu.
Belzebut, tu ești?
Mă bucur.
Du-te și spală-te!
Bine, mamă.
- Tată. - Tu ce-ai pățit?
Ne-am apărat teritoriul de imperialismul yankeilor.
Încearcă să ne distrugă tradițiile.
Versurile calaverita, de exemplu.
Sfânta Moarte a venit pe Rosita s-o ia
Care, deși cu Jaime se tot pupa De soț nicicum nu-l voia
Așa e.
Pot să fac un duș aici?
Dușul nostru n-are nimic, dar, dacă tot suntem aici...
Nu te prosti! Spală-te la chiuvetă!
Dacă eu și Lidia ne mutăm în Monterrey,
trebuie să te muți.
Singur.
Da, cred că a venit momentul să mă mut de la voi.
Nu. Treci prin clipe grele. Ai nevoie de mine.
Nu.
Nu sunt clipe grele.
E un moment grozav!
Bucurați-vă de Monterrey!
Ce e?
Jaime se spală la chiuvetă,
fiindcă aici apa curge, nu ca la dușul nostru.
Are dreptate.
- Arăți drăguț! - Mersi.
- Cum merge treaba cu Monterrey? - Bine.
Aștept ca Manuel să-și anunțe familia. Atâta tot.
Sunt foarte mândră de tine, Lidia.
Mereu,
de când erai mică, am știut că vei face lucruri importante.
Am un singur regret.
Tatăl tău nu este aici să te vadă.
- Ce se petrece? - Ce?
Nu prea vorbești despre tata.
- Vorbesc mereu despre el. - Nu vorbești mereu despre el.
Da, cred că...
Înmormântarea mă face să mă gândesc la el.
Mă bucur.
Este minunat că vorbești despre el.
- Ești ca fratele tău. - Fratele meu?
De ce? Cum adică?
Toți îmi spun că nu repar cuptorul fiindcă nu vreau să-l uit pe tatăl tău.
Nimeni nu pricepe de ce nu mă mărit cu Jaime.
Tu înțelegi de ce nu mă mărit cu Jaime.
Nu, mamă. Nimeni nu înțelege.
Vezi cum ești?
Unde mergi?
Unde mergem?
- Deci? - Mai trebuie să-i spun lui Lalo.
Lalo, Manuel? Zău așa! Nu-i pasă.
Sunt fratele lui mai mare. Mă venerează. Îl voi răni.
Lalo, te vei simți rănit dacă ne mutăm la Monterrey?
- Nu. Îmi va fi mai bine. - Sărmanul copil! E șocat.
Îți doresc numai bine.
Du-te la culcare! Taci!
Vreau să vorbesc.
Veniți mai aproape!
Trebuie să iei o decizie mai repede.
Știu. Imediat după asta. Promit.
Îmi este greu
să vorbesc despre Jorge.
L-am iubit,
deși a fost un ticălos.
Îmi lipsește.
Am crescut împreună.
Am trecut prin multe împreună.
Era singurul cu care puteam vorbi
despre familia mea,
despre părinții mei.
Acum, s-a dus.
Bietul tata! Le zice profund.
Și când...
Am dat vina pe el pentru fraudă.
Pentru tot ce-ați pățit.
Dar, sincer să fiu, este vina mea.
Vorbește metaforic.
Vina este a lui Jorge.
Dacă aș fi știut ce face,
dacă aș fi fost mai deștept,
nu s-ar fi întâmplat nimic cu banii noștri.
Dar acum este mort.
Eu l-am ucis.
Ce?
Nu!
Din nou, vorbește metaforic.
Francisco, cred că ai spus destule.
- Închei acum. - Bine.
Vreau să vă spun că, înainte să moară,
Jorge s-a ținut de cuvânt.
A recuperat banii tuturor.
Vă explică Martha.
A fost prietena lui.
Amanți. Eram amanți.
Ar trebui să vorbim, mai întâi, Francisco!
- Spune-le! - Mă bucur să fiu aici. Eu sunt Martha.
Îi spuneam lui Francisco
că am nevoie de 500.000 de pesos
ca să încep procedurile legale în insulele Turks și Caicos.
Ce legătură au insulele Turks și Caicos?
Acolo sunt vilele.
Dacă Martha le poate recupera pentru a le vinde,
poate înapoia tuturor banii.
Nu-i așa, Martha?
Cu siguranță le pot recupera. Este ușor. Uite!
Fiecare trebuie să-mi dea cel puțin 500.000 de pesos
ca să încep toată treaba...
Dar voi recupera foarte mulți bani!
Altă înșelătorie!
Este o înșelătorie.
Comentariul tău mă jignește.
Domnule, le cereți tuturor să-i dea acestei doamne 500.000 de pesos
pentru a recupera niște bani care poate nu există.
Și?
Idiotul!
Gândește-te mai bine!
Rahat!
La naiba! Mereu sunt fraierit.
Măcar ți-ai dat seama la timp.
Faci progrese.
Deci, ce se va întâmpla cu banii?
Nu-i vom recupera.
Dar asta știam deja, nu?
Am sperat pentru o clipă, iar asta e un lucru bun.
Mamă!
Unde pleci cu aia?
Cenușa aparține familiei noastre.
Jorge n-ar fi vrut să aparțină acestei familii dezgustătoare!
Ce tot spui? Sigur c-ar fi vrut. Cenușa rămâne aici.
Nu pleci nicăieri!
Cine mă va opri?
Eu. Ce zici de asta?
Nu mai spune!
Hai să vedem ce poți!
- Da! - Esmeralda!
Las-o să ia cenușa! O merită. Amândoi sunt la fel.
- Nu! - Este adevărat.
Doamnelor! Suntem la un priveghi.
Gura!
N-o lăsa!
Unchiul Jorge mi-a intrat în ochi!
Ba chiar l-am și gustat puțin!
Nu era bun, dar am mâncat un mort!
N-o să-mi fie dor de astea după ce ne mutăm.
- Lidia, stai puțin! - Sigur.
Trebuie să ceri voie de la prieteni și vecini?
De la preotul din copilărie?
Nu e nevoie. Știu deja ce vor spune.
Toți se bucură pentru mine.
Manuel, tu nu te bucuri, iubitule?
Ba da.
Dar credeam că sunt apreciat. Că au nevoie de mine. Dar nu-i așa.
Emilio și Sofía se descurcă mai bine fără mine.
Iar mama pare că are totul sub control.
- Iar cu tata nu știu ce se întâmplă. - Ascultă!
Eu am nevoie de tine.
Ai putea merge fără mine și n-ar conta.
- Vrei să mă duc fără tine? - Te-ai duce dacă eu aș vrea să rămân?
- Vrei să rămâi? - Crezi că n-am motiv?
- Să-ți cer să rămâi? - Să spun că rămân?
- Să rămân pentru tine? - Să insist?
Ce generație de „fulguleți”!
Stai puțin! Vino aici!
O clipă.
Vreau să vii cu mine fiindcă am nevoie de tine.
Nu vreau să stau acolo fără tine.
Ai dreptate.
Unchiul Jorge era uriaș!
Mersi mult c-ați venit!
Scuze pentru mizerie. Îmi cer scuze.
A fost frumos. Fursecurile au fost bombă.
Chata este cam bipolară.
Ar trebui să deschideți o firmă de organizări de evenimente.
Fiindcă vă pricepeți. Foarte bine.
Să mergem, dragă!
Nu este o idee rea.
Mersi c-ai venit, dragă.
Îmi pare rău. Îmi cer scuze.
Scuze pentru tot haosul ăsta.
- Dacă vrei, te ajut să faci curat. - Nu e nevoie.
Știi că-mi place. Mă ajută să mă adun.
Mersi de ajutor.
Suntem încă o familie, Francisco.
Te voi ajuta întotdeauna.
Ar fi trebuit să-ți spun de la început.
Prezicătoarea mi-a zis că nimic nu e întâmplător.
La revedere!
Pe curând, Mhoni!
Cred că femeia asta ne duce de nas.
Dar văd totul.
Trebuia să-mi fi spus de bani.
Te rog!
Nu este rău să fii păcălit.
Înseamnă că ai încredere în oameni.
Crezi că toată lumea e bine intenționată.
Asta nu e rău.
Urcă!
Nu mă atinge!
Urcă, doamnă! Nu te vrem aici.
Nu-mi vine să cred că Jorge a spus că sunteți o familie frumoasă!
Sunteți o gașcă de nebuni!
- Sălbatici! - Mersi, tușică!
Nu sunt tușica ta!
- Pleacă! - Pa!
Bate palma!
Scuze că am sunat așa târziu. Mai întâi, vă mulțumesc pentru ofertă.
Am vrut să vă spun că accept.
E oribilă!
Nu știu ce-i în capul lui Manuel.
Încep să mă obișnuiesc cu gustul.
Gândește-te câte putem face acum!
Pot să fiu director la Resurse Umane?
Poți să fii ce vrei.
Ministru de Interne!
Poți fi ministru de Interne la berăria noastră.
Stai să vezi când le voi spune mamei, lui Poke și lui Ramiro!
Pentru berea gumată, care, de fapt, are gust bun.
Clar!
Nu pot. E dezgustătoare!
Nu! De ce ai risipit-o?
Cine a dat drumul la apa rece?
- M-ai speriat! - Fă-mi o favoare!
Vreau un altar.
Poți opri robinetul? Mă arde.
ZIUA MORȚILOR
Mă rog.
N-aveam multe, eram obosit,
și am făcut ceva simplu.
Ca în orașul meu natal.
Ce părere ai?
N-am mai văzut așa ceva.
Nici în piața zócalo nu arată atât de bine!
În memoria lui José Luis.
Am gătit mâncarea lui preferată. Sper să-i placă.
De unde știi ce mâncare prefera?
Nu prea vorbești despre el, dar mai pomenești, uneori, câte ceva.
Preferă sendvișuri fără crustă.
- Da. - Nu mânca lipii
fără avocado.
Îi plăceau tăiețeii.
Deși, bănuiesc că el gătea.
Da.
Întotdeauna.
Mulțumesc, Jaime, că ai făcut toate astea pentru mine.
Cu plăcere, Rosita.
Aș face orice pentru tine.
Ți-a luat mult până să te întorci, dragule.
Mersi că m-ai lăsat să pun poza.
În memoria tuturor celor plecați.
Am adus preferatul lui, pui cu sos mole.
N-am știut cum să-l fac, așa că l-am cumpărat.
Nu! Dacă vrei, îl fac eu repede.
- Pui cu mole. - Ne ocupăm noi.
Rețeta este pe sticlă.
Jaime!
Ce faci?
Este la fel ca în Coco.
- Ce-i cu tine, puștiule? - Ce?
Pe bune. Uite!
- Ce tot spui? - Jaime, ești foarte talentat.
- Nu? - Ești drăguță.
Te-ai gândit să faci din asta o profesie?
Ar trebui.
Da.
Deschid eu!
Puștiule!
Ne dați calaverita, vă rog?
- N-avem bomboane. Mersi c-ați venit. - Ce e?
- Ne dați calaverita? - Sigur.
- Eu nu mai am. - Nu mai vreau probleme.
Să vedem.
Mulțumesc. La revedere!
Am făcut mulți bani!
Și eu?
Știți cine sunt? Manuel San Román.
Acestea sunt calaveritas.
Cel cu berea cu brânză care merge cu salată de pere.
Despre care ați spus că nici tatăl dvs., cu „problema” lui, n-ar bea-o.
Da, ne-am gândit la cele discutate.
- Am dori să continuăm. - Cu ideea noastră.
O bere pentru cei care vor să se lase de băut.
O bere pentru cei care vor să bea...
- Mai puțină bere! - Mai puțină bere!
Mă bucur. S-o facem! Dacă investiți în berea San Román,
investiți în mine și nu trebuie să plec la Monterrey. Mersi.
Mulțumesc!
Mi-ai spus că ne mutăm.
Am acceptat deja.
Știu, dar am o oportunitate uriașă.
- Și pentru mine e la fel, Manuel. - Păi...
- Vei mai avea ocazia, nu? - Nu.
- Nu ca asta. - Lidia, vei face același lucru,
doar locul va fi diferit.
Nu este la fel, Manuel.
Încep o afacere.
- Ai stat patru luni pe asta. - Munca mea de-o viață.
Să faci bere e visul tău? Bere cu cardamom?
Nu-mi insulta berea!
Lumea bea și la Monterrey. Multă bere.
- Fiindcă este cald. - Da, sunt 45 de grade...
Vino cu mine!
Nu pot.
Afacerea are nevoie de mine.
Ce înseamnă asta?
Rosa vrea să veniți înăuntru.
- Le-am spus. - Mersi.
Vino-ncoace, puștiule!
Deci...
În primul rând, vă mulțumesc că ați venit.
Știu că invitația v-a surprins, probabil,
fiindcă eu nu țin sărbătorile, dar...
Astăzi am decis că...
trebuie să ne amintim cu toții de cei care nu mai sunt cu noi.
Știu că mulți nu l-ați cunoscut pe José Luis,
dar știți de dușul și cuptorul meu.
De mașina mea.
Iar asta înseamnă să-l cunoști puțin și pe José Luis.
Azi am hotărât
că este momentul să-l las să plece.
Și să repar lucrurile din casă.
Vreau ca Jaime să poată face un duș ca lumea,
de câte ori vrea.
Iar cuptorul să funcționeze
ca să sărbătorim Crăciunul cu toții.
De data asta, gătesc eu!
- Mamă! - E doar o idee.
N-am nevoie de toate astea ca să fiu fericit, Rosita.
Dar eu vreau ca soțul meu să se simtă confortabil în casa lui.
- Cum? - Ne căsătorim.
Mamă, trebuie să-l ceri, mai întâi.
Da, nu întinde coarda!
În fața altarului? Nu e ciudat?
Acum ori niciodată!
Te descurci bine.
Repede, că leșină Jaime!
- Rosita. - Jaime...
Te căsătorești cu mine?
Spune „nu”, Jaime!
Poți găsi pe cineva mai bun!
Lalo!
- Ce e, Sofía? - Lasă-i în pace!
Uite!
Am emoții.
Îl port mereu cu mine,
pentru orice eventualitate.
Ce e?
- Nu-ți place? - Ba da, foarte mult.
Uite!
Asta înseamnă „da”?
Da.
- Nu pot. - Mă mărit!
Nu-l pot umfla.
Nu, Francisco. Nu.
Ai ținut secret.
N-am spus nimic.
Așa a vrut el s-o facă, Rosita.
Aveți un tată vitreg!
Mamă!
Sincer, nu știu ce se va întâmpla la nuntă.
Ajung mereu să dorm pe niște scaune, sub o grămadă de haine.
Sper ca mama și tatăl meu vitreg să mă lase să fac suveniruri.
Sau, cum îl voi numi eu, tata Jaime.
Mi-am imaginat mereu ceva simplu.
Să merg la tribunal...
Adică, la starea civilă, unde voi semna pe linia punctată.
Apoi, să mănânc hamburgeri.
Vreau ceva simplu, în orașul meu natal.
Cu episcopul, primarul, niște mole, lichior mezcal.
Și familia mea. Maximum 300 de persoane.
Căsătoria e o instituție în declin.
Sufocă și înrobește relațiile umane în cel mai obscur mod cu putință.
Sofía, te rog, ajunge!
Termină, Sofía!
Înainte să vorbim de nuntă,
hai să vedem cum s-au cunoscut familiile noastre.
Să nu crezi că așa vei evita să-mi spui dacă vii cu mine la Monterrey.
Bine, iubire.
Subtitrarea: Dan Butuza
Redactor Cristian Brînză