Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Як це, відчувати це запаморочення…
коли виходиш на поле
із суперечливими емоціями та страхами?
В очікуванні перемоги
і зі страхом поразки.
Унікальний, незрівнянний, величний.
Друзі, Рене подає…
У нас у Колумбії теж є футбол.
І це була наша велика мотивація.
Рене перевернув світ.
Яким він був на вулиці,
таким він був і на полі.
Для мене він, безсумнівно, голкіпер майбутнього.
Не можна було йому сказати: «Не відходь від воріт. Не забивай».
Він забив сім штрафних.
Він забив 49 голів
і став найкращим бомбардиром світу.
Дуже красивий футбол.
Він один з тих, кого торкнувся Бог,
як Дієго Марадона, як Пеле,
як Мессі.
Він був нашим кумиром. Рене був для нас усім.
Люди навряд чи прийдуть дивитися на воротаря.
Рене був шоуменом. Усі хотіли побачити Рене.
Ми тебе любимо!
Ми тебе любимо, Іґіто!
«Подивіться на себе.
Ми змінимо історію колумбійського футболу».
Іґіто, ваша найкраща й найгірша гра?
Це важко.
Це важко, бо у футболі — це як у житті.
Бувають хороші й погані моменти.
Усім потрібні такі, як ми, особливо впливовим людям.
На кожній вечірці,
скрізь, де робився безлад, ви бачили Рене Іґіту.
Мені як дружині Рене Іґіти
довелося боротися з багатьма «драконами».
Коли я виходив з «Ла Катедраль»,
журналіст запитав, чи я друг Пабло Ескобара.
І я сказав, що так.
Усі помиляються,
але тільки сміливі визнають.
Столична поліція відправила його до Боготи.
Пані та панове,
бурхливі овації Рене Іґіті!
Видатний гравець, який сьогодні не з нами.
Іґіта!
Суддя дає добро. Вперед, Мендосо!
Кутовий, Рене Ігіта
захищає ворота, гравець збірної Колумбії.
Рене в центральному колі.
Рене прийняв. З Пачо, Рене.
Народ Колумбії пишається
таким покоління спортсменів.
Ворота захищає Рене.
Розвертається і знову хапає.
Рене відправляє!
Ми можемо сміятися, але насправді
те, що зробив сьогодні Іґіта, дуже ризиковано.
Що стосується спорту, я на 100% невинний.
РЕНЕ ІҐІТА
Покажу вам деякі світлини.
Їх багато.
Це з наших днів у «Реалі Вальядолід»
з Франсіско Матураною.
Чемпіонат світу в Італії 1990 року.
Фото з моїм товаришем
по команді 1985 року Едуардо Ніньйо.
Фото з Папою Іваном Павлом.
У мене кілька,
але я не можу сказати, що Рене Іґіта святий.
І мене ніколи не просили правити службу,
бо я сфотографувався з Іваном Павлом ІІ.
Але одна з моїх улюблених
чи навіть найулюбленіша —
це з «Атлетіко Насьйональ».
18 ЧЕРВНЯ 1990 МІЛАН, ІТАЛІЯ
Пам'ятаю, я був найкращим воротарем.
Це був наш перший матч, і воротар не з'явився.
Я став на заміну.
Я впорався. Ми перемогли.
РЕНЕ ІҐІТА
Відтоді мене знали як воротаря.
У такій спортивній країні, як наша,
де футбол вважається королем спорту,
зірки футболу завжди на слуху.
Тому сьогодні до нас приєднався Рене Іґіта,
який отримав міжнародне визнання
завдяки своєму видовищному стилю гри.
Хіба він не дивовижний?
Він завжди на висоті.
У мене ніколи не було проблем, бо Іґіта — найкращий у світі.
Він нехтує усіма канонами гри,
і в цьому головний секрет його успіху.
Я йшов уперед. Доходив до межі.
Так я це відчував.
Так я відчував футбол.
Якщо я не робив гри,
то мене наче не було на полі.
І це стало системою.
Уперше я побачив його в «Насьйоналі».
Він випереджав свій час.
Як він грав, як підрізав, як обганяв.
Звісно, він часто ризикував,
але це працювало.
Іноді люди не розуміють, що він був додатковим захисником.
Він грав на випередження й унеможливлював гол.
Переходить до Рене.
Подає рукою…
Рене сам ініціював атаку.
Як кажуть, атака починається не з нападника,
а з голкіпера.
Його пам'ятають за те, чим він відрізнявся від інших голкіперів.
Іґіта — це Іґіта.
Ви не могли йому сказати: «Не відходь від воріт. Не забивай».
Парадоксально: голкіпер, який забиває.
Він не лише захищає.
Він забив 49 голів
і став найкращим бомбардиром світу.
Іґіта!
Це мистецтво.
У нього був хист феноменального голкіпера.
Він випромінював упевненість.
ЕРНАН «БОЛІЛЬЙО» ҐОМЕС
Завжди позитивний.
Я ніколи не чув від нього нічого негативного.
Був дуже сильний ментально.
Дуже сильний ментально.
Він був справжнім, спонтанним.
Люди вважали його зухвалим,
через те, як він грав. Але він був собою.
Казали: «Божевільний сучий син».
Так, божевільний.
КАРЛОС «ПІБЕ» ВАЛЬДЕРРАМА
Божевільний, але в хорошому сенсі.
Він був «Ель Локо», божевільний.
Усі почали говорили про Рене Іґіту.
Тож я почав грати більше на полі.
У Мексиці мене знають як воротаря-нападника.
Рене Іґіта вийшов на світовий рівень.
Він ставав все більше революційним.
І я сказав: «Я не помилився».
Коли ми були в аеропорту,
здавалося, ніби це рок-зірка…
АНДРЕС ІҐІТА СИН РЕНЕ
…чи голлівудський актор.
Це вражало.
Ми не розуміли, чому ми не можемо піти в кіно…
ПАМЕЛА ІҐІТА ДОЧКА РЕНЕ
…у торговий центр, у парк розваг.
Люди навряд чи підуть на стадіон дивитися на воротаря,
але на Іґіту — так.
Серед усіх гравців команди
чи національної збірної
він користувався найбільшим визнанням,
як за своє лідерство,
так і за свою любов до команди й харизму.
Іґіта, Іґіта, Іґіта, ні?
Іґіта, Леонель, Переа, Алексіс.
Ми всі частина команди.
Тут справа не в одному гравці.
Ми були ядром національної збірної
в «Атлетіко Насьйональ».
У нас було 10-12 гравців.
Також технічний персонал з помічниками.
Ми пережили дуже скрутні часи.
РЕНЕ З ЛЮБОВ'Ю
Колумбійці звикли жити з партизанським рухом,
наркоторгівлею, вуличною злочинністю,
бідністю, вибуховим коктейлем насильства та хабарництва.
БОМБА В «ЕЛЬ СПЕКТАДОРІ»: 75 ПОРАНЕНИХ
Ми страждали в першу чергу.
ПРАВОСУДДЯ ВБИТО
Наприклад, коли ми їхали на тренування…
ЛУЇС КАРЛОС ПЕРЕА КОЛИШНІЙ ФУТБОЛІСТ
…його могли скасувати, бо на вулицях Медельїну
чи в торгових центрах
підривали бомби.
У Бокаґранде вибухнув автомобіль.
Ескобар знову виходить на вулиці.
Він наказав їх убити.
Зрештою, вони програють.
З нами обговорювали ситуацію в країні.
У парку чи супермаркеті завжди щось відбувалося
через соціальні проблеми.
Колумбія!
Ми були знаменитостями.
На цьому рівні всім потрібні такі, як ми.
Усім.
Особливо тим, хто має вплив.
Іноді я отримую листи з погрозами.
Вони погрожують також моїй сім'ї.
Усі хотіли Ель Локо.
Ель Локо став таким популярним в країні, таким харизматичним,
що з'явилась безпосередня загроза його життю,
його свободі.
МЕДЕЛЬЇН, КОЛУМБІЯ
Мене викликає до себе президент
«Атлетіко Насьйональ».
Він каже:
«У запеклого фаната «Атлетіко»
виникла проблема.
Річ у тім,
що його 13-річну доньку викрали».
«Яким боком я тут до цього?»
«Тебе знають і поважають.
Ти будеш посередником, щоб з дівчиною нічого не сталося».
«Якщо я можу допомогти,
і це в моїх силах,
я готовий».
Я нікому не розповідала.
Ніхто не знає.
Ні мої друзі, ні колеги, ніхто.
Ця історія звучить вперше.
ЖЕРТВА ВИКРАДЕННЯ
Але я знаю, це задля доброї справи.
Я їхала до школи.
Два мотоцикли припаркувались попереду й зупинили машину.
Вони витягли водія
і сіли в машину.
Далі мене повезли вже вони.
Мене посадили на підлогу.
Я нічого не бачила.
І мене забрали.
Це було 30 квітня 1993 року.
Мене утримували місяць.
Я й уявити не міг,
що моєму світу настав кінець.
Це мій батько,
коли йому було біля двох років.
Ось він приймає перше причастя.
Родина завжди була дуже релігійною.
Бабуся, мама та дідусь.
Це коли він був бойскаутом.
Це він з усією родиною, матір'ю, кузинами.
У них була велика родина,
і всі жили в одному будинку.
Я народився в районі Кастилья,
де багато народжується і мало виростає.
Район трудяг,
район, який я дуже люблю.
Найтяжче,
і це не лише для мене,
але для більшості людей,
які походять з робітничих районів,
це бідність.
ШКОЛА «АЛЕХО ПІМ'ЄНТА» 4-Й КЛАС 1978
У школі «Алехо Пім'єнта»,
куди я ходив у початкові класи,
я завжди виділявся своєю грою у футбол,
мені більше дозволяли.
Мене відпускали на будь-які спортивні події.
Завжди з вечерею,
завжди з акуратно складеними джинсами,
гарно випрасуваною сорочкою.
От і всі мої пожитки.
Одного разу я сказав дідусю: «Залиште роботу».
А він відповів:
«Коли в мене буде ферма,
я залишу роботу».
Вони не дожили до мого виходу в перший дивізіон.
Бабуся ще трішки це застала.
І я щасливий.
Я міг дати їй те, чого вона хотіла.
Одне з небагатьох його фото з матір'ю.
Ось,
з матір'ю, дідусем
і бабунею.
Вона була не лише матір'ю,
а й батьком.
Вона його благала,
аби він передав мені своє прізвище.
Я залишився Іґітою, тобто це мамине прізвище.
Мама так і не побачила,
як я став професійним футболістом.
Я так і не дістав
можливості
їй віддячити
за те, що вона зробила.
На жаль,
за кілька днів після цього фото його мати померла.
Їй було 43 роки.
Коли я виходив з лікарні,
вона сказала: «Бережи себе, синку».
Вона плакала.
Коли я прийшов додому,
мені сказали, що вона померла.
У мене сльози, коли згадую про неї.
Через наші позиції на полі,
я в захисті,
він на воротах,
природно, я був для нього щитом.
Так він мене бачив.
З того часу ми стали дуже гарними друзями.
Ми познайомилися, коли грали в команді Антіокії,
регіональній збірній.
Коли йому було 15, а мені 18.
Це було кумедно,
бо він грав більше як нападник, ніж воротар.
Ми його питали: «Як ти це зробиш?»
З його майстерністю,
з його мудрістю,
його знанням гри,
як кажуть у нас на районі,
він грав по-хуліганськи.
Коли я грав у збірній Антіокії,
у мене не було грошей на транспорт.
Я їздив «зайцем».
Водії почали мене впізнавати.
Тож коли мене бачили біля університету Антіокії,
мене відправляли назад.
Мій професійний дебют відбувся у «Мільйонаріос».
Він був худорлявим малим,
що не тягнув на воротаря через свій зріст.
Маючи зріст 1,75 метра,
він не вселяє тренеру особливої впевненості.
У колумбійського голкіпера були невдалі моменти,
що властиво молодим гравцям,
водночас він демонструє неабиякий потенціал.
Я пробув один сезон.
Потім з'явився д-р Антоніо Франко
і забрав мене в «Атлетіко Насьйональ».
Добре.
Іґіто!
«Насьйональ» дуже дорогий моєму серцю.
Дебют був кумедним.
Спочатку голкіпером був Лоренцо Каррабс.
Пішов другий тайм.
Я саме перекушував
у буфеті за роздягальнею.
Коли мене викликають через гучномовець:
«Пане Хосе Рене Іґіто, вас очікують у роздягальні «Атлетіко Насьйональ».
Кажуть: «Лоренцо виключили».
Я виходжу і краєм ока бачу Маньйо Руїса.
Він був нашим тренером.
Я чудово впорався.
І відтоді мене ставили на цю позицію.
Так, глядачі, Рене ловить м'яч лівою рукою…
Рене зіграв гарну «дев'ятку».
Він знався на цьому.
І Рене відчував і вгадував, яка «дев'ятка» спрацює.
Він вів і передавав м'яч.
Я часто щось пропускав, бо дивився на щасливих людей.
Його неконвенційна гра викликає жваві суперечки.
Багато хто із задоволенням спостерігає за його пробіжками.
У погоні за м'ячем чи ногами суперника.
Іґіта — це Іґіта.
Він забив понад 40 голів за кар'єру,
35 з пенальті.
Рене!
Удар Колумбії.
Іґіта!
Гол забиває Рене Іґіта!
Рене виходить і веде далі.
Праворуч, пас.
В одній грі він виходить з майданчика,
біжить і обходить усіх гравців «Джуніора».
Досягає майданчика «Джуніора», то був єдиний такий випадок.
І пенальті не призначають.
Він переслідує Рене…
Рене Іґіта!
-Гол! -Пенальті!
Його прикривав Каррабс, наставник Іґіти.
Марадонець 100%, іґітіанець.
Я взяв з них 30 штук.
Вони вже заплатили, тож не хвилюйся.
Чудово. Гаразд.
Тобі сумно?
Не вірю.
Люблю тебе. Щасти!
Ми були добрими друзями.
Ми однаково дружили і розважались.
Не знаю. Я можу зараз випити
і поїхати до Калі.
На кожній вечірці, думаю,
усюди, де творився безлад,
ви бачили Рене Іґіту.
Ми вигравали, а потім Пачо зиркав на мене:
«Гаразд, іди з Рене».
Іґіта як той повітряний змій.
Ви його запускаєте, даєте полетіти,
а потім тягнете й опускаєте.
Тож це робив Ернан.
Він був великим модником.
Але знаєте?
Він носив тісні штани,
щоб усі бачили його гарненький зад,
фігурні ноги. Жінки падали штабелями.
Його навіть проголосили секс-символом Антіокії.
Я гуляв з Рене,
ми ходили на дискотеки.
На одній з вечірок ми познайомилися з Магнолією.
Усе влаштувала шкільна подруга,
моя однокласниця.
МАГНОЛІЯ ЕЧЕВЕРРІ ДРУЖИНА РЕНЕ
Вона сказала: «Магноліє, футболіст Рене хоче взяти твій номер».
Я сказала: "Ні".
В юності я мріяла про гарного чоловіка.
Через рік випала нагода зустрітися.
Того дня там були Пачо Матурана й Болільйо.
Ми вийшли з авто, і він представив мене як свою дівчину.
Це була наша перша зустріч.
Ми іноді зустрічалися.
Потім частіше, потім почали жити разом.
Він сказав моїй мамі.
Змусив Пачо Матурану просити моєї руки.
Мама відповіла йому,
що всі футболісти — негідники.
І все.
Запрошення, сукня — все обірвалося.
Я скасувала весілля,
а через місяць завагітніла.
І ми обоє вирішили одружитися згодом.
З тих пір минуло 34 роки.
Я не знаю, скільки ще це триватиме.
Гадаю, настав час
зробити одну з небагатьох речей,
якої мені дуже хотілось, — одружитися.
Щоб стати такою парою, якою ми є сьогодні,
ми пройшли через багато труднощів.
Як кажуть його фани:
«Донно Магноліє,
хіба ви не пишаєтесь бути дружиною Рене Іґіти?»
Авжеж.
Але на долю дружини Рене Іґіти
випало багато боротьби.
Довелося боротися з драконами.
Якщо так подивитися,
то ми єдина пара, яка досі разом.
І це було нелегко. Нелегко.
Я можу сказати:
«Донно Магноліє,
пам'ятаєш день, коли я тебе попросив бути матір'ю моїх дітей?
Я тебе не підвів».
З часу своєї першої появи на Кубку Лібертадорес
Франсіско Матурана був одержимий ідеєю виграти омріяний трофей.
Але найбільшого успіху він досяг
не як гравець, а як тренер.
Його знають як головного реформатора колумбійського футболу.
Завдяки Пачо тактика багатьох команд
по всьому світу почала змінюватися.
До цього вони грали з чотирма захисниками та ліберо.
Він взяв ліберо
і віддав це мені.
Ми виграли гравця.
Пам'ятаю, я сказав Пачо, що ми грали 12 гравцями.
«Хоч Рене воротар,
але коли м'яч у нас, він 12-й гравець».
Для цього нам була потрібна саме така людина.
Я не претендував на те, що я завжди маю рацію,
і все має бути так, і так, і так.
Я просто розумів,
що аби чогось досягти, потрібна команда друзів,
родина.
Невже «Насьйональ» покладе край прокляттю?
Колумбійці ніколи не вигравали Кубок Лібертадорес.
Програш «Депортіво Калі» у фіналі 1978 року.
«Америка де Калі» програвала три фінали поспіль:
у 85-му, 86-му та 87-му,
коли до перемоги залишалися лічені секунди,
якби не болючий гол «Пеньяроля» в овертаймі.
Коли «Насьйональ» вийшов до турніру 89-го року,
для нас це була чудова нагода
показати світові, які в нас хороші люди.
Вперед, зелені, вперед!
КУБОК ЛІБЕРТАДОРЕС
ЧВЕРТЬФІНАЛ
Медельїнський «Насьйональ»
у чвертьфіналі Кубка Лібертадорес
зійдеться з «Мільйонаріос».
Ми перемогли одного з наших найбільших суперників —
«Мільйонаріос».
М'яч переходить до Трельєса.
Він вдарить! Він б'є!
Гол!
«Насьйональ» виходить у півфінал.
Там він зустрінеться з уругвайським «Данубіо».
У півфіналі Кубка ми перемогли «Данубіо».
Я подав м'яч,
тоді підбіг Паломо і…
Паломо б'є вправо… І забиває!
Гол! Неймовірно! Це гол!
Гучний рахунок.
6:0.
Розгромний результат «Насьйональ» — «Данубіо»
вивів команду у фінал континентального чемпіонату.
За «Насьйональ» грають гучні імена.
«Америка де Калі» програла три фінали поспіль.
Не варто чогось очікувати.
АСУНСЬЙОН, ПАРАГВАЙ
Початок грандіозного фіналу Кубка Лібертадорес.
Так, сеньйоре, матч розпочався.
Ми грали з «Олімпією»,
які вже були чемпіонами. Вони були фаворитами.
Фідель захищає правий сектор. Давай, Тренсіто.
Пригадую, наприклад,
матч, який ми грали проти парагвайської «Олімпії».
Грали на виїзді, тож було дуже складно.
М'ячі літали в повітрі.
І ми вчепилися за Рене Іґіту.
Штрафний… Рене!
Ось чому він у колумбійській команді.
Ґуставо, Рафаель.
Удар лівою!
Рене Іґіта творить дива!
Вісенте Амарілья. Удар головою! Давай, Рафаелю!
Чудова робота голкіпера Рене Іґіти,
та це не врятувало «Атлетіко Насьйональ»
від рахунку 2:0 на користь парагвайської «Олімпії».
«Олімпія» перемогла у першій грі матчу.
Після матчу з «Олімпією»
ми повернулися в Медельїн, щоб зосередитися на тренуваннях,
бо відчували, що можемо змінити ситуацію. Було очевидно.
Перші 5000 фанатів прибули до Боготи,
ще 30 000 залишили Медельїн
у каравані, який одразу став відомим.
Люди виходили на дорогу, наче на велоперегони.
Це було місце зустрічі.
Ми бачили, що весь Медельїн приїхав до Боготи.
Це вже було не про «Насьйональ», а про всю Колумбію.
Важко оговтатися після такого рахунку.
БОГОТА, КОЛУМБІЯ
ЗАВЕРШАЛЬНИЙ МАТЧ
Ми відчуваємо! «Атлетіко» тут!
«АТЛ. НАСЬЙОНАЛЬ» ПРОТИ «ОЛІМПІЇ»
Пані та панове, матч починається.
«Насьйональ» відстає на два м'ячі.
У першому таймі
три нападники намагалися зрівняти рахунок,
але не могли забити.
Зовсім.
Ель Локо тримався впевнено.
І хоч його гра виглядала якось дивно чи невдало,
він був дуже спокійний.
Стоячи позаду, він нас заспокоював.
«Насьйональ» досі не зміг забити два голи.
У другому таймі я вирішив не ставити багато нападників.
Я забрав форварда і поставив півзахисника.
«Насьйональ» веде м'яч.
Паломо справа.
Міньйо…
Гол!
Ми поступово ставали впевненішими
у своїй спроможності забивати,
щоб зрештою вийти на серію пенальті.
М'яч в Алексіса Ґарсії.
Передача головою вправо. Бендіто б'є головою. Паломо!
Гол!
Ми зрівняли рахунок:
2:2.
Тоді ми вийшли на серію пенальті.
Ми дочекалися серії пенальті.
Це буде божевілля!
На кожну команду чекає по п'ять пенальті.
Команда дуже йому довіряла.
Ми вже знали про його талант блокувати пенальті.
Ми покладалися на нього, не на Бога.
Як це, відчувати це запаморочення?
Із суперечливими емоціями та страхами.
Я сказав Рене:
«Першим пенальті битиме Альмейда.
Стрибай праворуч».
«Звісно, Пачо».
«А решта?» — «Це вже твоя проблема.
Цей буде подарунком».
Колумбія затамувала подих.
І коли Альмейда бив пенальті…
НАСЬЙОНАЛЬ — ОЛІМПІЯ
Рене піймав. Я такий: «Ми перемогли».
Андрес Ескобар…
Удар. Гол!
Б'є… Гол!
Гол!
Алексіс! Ні!
Б'є… Гол!
Ми повинні зіграти внічию.
«Олімпія» перемагає 4:3 у серії пенальті…
Я бив п'ятий пенальті. Можете собі уявити.
Якщо я не пробиваю,
це кінець.
Було так страшно,
що я не бачив, куди я б'ю.
Це за кубок, Рене!
Рене стартує…
Найкращий гол, Рене Іґіта!
Він зробив майстерний удар,
ніби показуючи нам:
«Так, це важко,
але, друзі, зробіть це».
Удар… Піймав!
Було боляче дивитися, коли ніхто не міг забити.
А Рене блокував і блокував. І я сказав:
«Він робить усе, щоб зупиняти удари,
а ми — щоб не забивати».
Було тяжко, навіть соромно,
бо скільки ще він збирався їх зупиняти?
Ти відчуваєш нервове напруження.
Тепер черга Переа.
Кубок у твоїх руках, Перео.
Я не міг підвести.
Ось і Переа.
Усе залежить від тебе.
Переа заходить справа.
Голкіпер!
Якщо б я забив, ми б закінчили серію.
Цього не сталося, тож ми продовжили.
Удар і промах!
М'яч у повітрі!
Дійшла черга до Леонеля…
Леонель Альварес біля воріт слави.
Благаємо, Леонелю!
Ну ж бо, Леонелю!
Удар правою. Леонель… Так!
Так!
Так, гол!
Чемпіони!
Ти був сьогодні ключовим гравцем, як гадаєш?
Ні, я був одним із ключових, бо команда добре грала.
і я не можу виграти матч один.
Я мріяв про цей фінал.
Я мріяв бути героєм.
Я мріяв бути чемпіоном.
Він виграв Кубок Лібертадорес, зупинивши чотири пенальті.
Справді видатна подія для колумбійського футболу.
«Насьйональ» — новий чемпіон Південної Америки.
Перший кубок нашої країни, країни в стані конфлікту.
…сидів на дивані
Чухав собі яйця Дивився «Насьйональ»
Рене був нашим Марадоною.
Він був нашим символом, нашим усім.
Тоді я зрозуміла, ким став Рене,
кумиром багатьох людей.
Саме тоді Рене став дуже популярним.
Він допоміг людям побачити футбол таким, яким його бачать сьогодні.
Спорт — це спосіб відволіктися,
провести час,
спосіб вирвати дітей з лап злочинності,
дати шанс у житті.
Він довів, що скромний хлопчина з робочого району
може досягти успіху.
Щоб інша дитина подивилася і сказала: «Я теж зможу».
І тому ми ним пишаємося.
Його діти ним пишаються.
У ньому багато любові й ніжності.
Багато розуміння.
Він люблячий, уважний.
Так, він прекрасний батько.
Йди сюди, присядь.
Допоможеш мені з цим фото. Ходи.
У нас було два життя.
Одне — розкішне, з подорожами,
славою й іноді певними "привілеями".
Й інше — життя нашої мами.
Мама любить ферми, село, тварин.
Уявляєте, як це жити в місті з такою зіркою?
У вас немає життя, ні.
Я люблю тишу й спокій.
Тому забираю його подалі.
Ми були у своєму районі.
То був грудень.
Хтось підійшов і сказав:
«Рене, ця дівчинка — твоя донька».
Андресу було десь вісім.
Паме — п'ять.
Ми були дітьми.
Я був самотнім.
Патриція, мама Сінді,
розлучилася.
Так склалося, що ми пішли на побачення.
І на тому побаченні
вона завагітніла.
Проте вона нічого мені не сказала.
Її мати померла.
Коли це сталося, мама подзвонила подрузі:
«Ненсі, я вагітна.
СІНДІ ІҐІТА ДОЧКА РЕНЕ
Не від Даріо. Від Рене».
До десяти років я нічого не знала.
Коли мені було десять,
тато прийшов привітати нас з Новим роком.
Тоді мамина подруга, яка все знала, сказала:
«Рене, привітай доньку з Новим роком».
Він був у шоці.
Наступного дня ми зробили аналіз крові,
і це підтвердилося.
Мені змінили прізвище. Усе сталося дуже швидко.
Я одразу сказав Сінді,
що познайомлю її з Магнолією,
з братом і сестрою,
і що допоки стане сил, я завжди її підтримуватиму.
Я вважаю, що ми маємо брати відповідальність за свої дії.
І моя любов до Магнолії означала,
що незалежно від її реакції
я мусив їй сказати.
Авжеж, це була несподіванка.
Сінді старша за моїх дітей.
Магнолія сприйняла це спокійно.
Вона для мене як мама.
Зрештою, ми взяли в ручну поклажу.
Було важко.
Він працював у Саудівській Аравії. Там немає Різдва.
Жодних бунюелос чи натільї.
Цей чоловік відправляє нас із валізою
борошна для бунюелос і натільї.
-Нас зняли з літака. -З усіх літаків.
Запитували: «Це ваш багаж?»
Ми казали: «Так». Нас просили відкрити.
-А там ось це. -Крохмаль.
Уявіть, десять таких у валізі.
Хтось із таким у валізі. Ні.
Ще й колумбієць.
Ми вміємо, правда?
УБН плаче.
То був досвід.
Добраніч, Локо. Ренато, ти знаєш, я дуже тебе люблю.
Обіймаю тебе міцно.
Бережи себе й родину.
Привіт Магнолії й усій банді.
Усього найкращого.
Іноді я згадую свою спортивну кар'єру,
товаришів по команді, друзів, яких я зустрів,
братів, любов.
І в категорії любові — Локо.
Для мене Пібе — друг і джерело натхнення.
Кожна розмова приносить натхнення любові,
це демонстрація захоплення і прихильності.
Я з ним завжди погоджуюся.
Чому?
Бо коли я щось кажу,
він також погоджується.
Ми не ставимо палки в колеса.
І якщо ми з чимось не згідні,
ми одразу говоримо.
Але ніколи публічно.
І для мене це не просто слова.
Не просто слова. Це мій брат. Я його люблю.
Пібе часто критикували,
бо він був повільним гравцем,
але тут він дуже швидкий.
Для мене він найкращий гравець усіх часів
з Колумбії.
Його присутність додавала мені душевного спокою та впевненості.
Бо ні для кого не було секретом,
що з усіх плеймейкерів колумбійського футболу
Пібе найкращий.
Він стояв найвище.
Колумбійський футбол, і це сумно визнавати,
мав дуже хороших гравців,
але не мав міжнародного визнання.
Ми 28 років не виступали на чемпіонаті світу.
І насправді ніхто не розумів чому.
Був талант, були гарні гравці.
Але починались кваліфікації, і чогось не вистачало.
Багато чого треба змінити,
щоб ми знову могли мріяти про мундіаль.
Федерація вирішила, що Пачо Матурана,
як тренер успішного клубу того часу,
може тренувати національну збірну.
Матурана залишив «Насьйональ».
Тепер він поведе збірну Колумбії до чемпіонату в Італії.
Можливо, прихід Пачо Матурани
з основними гравцями «Атлетіко Насьйональ»
поверне нам надію.
Сподіваюся, що на колумбійський спорт чекає багато значних подій.
Вони починають добре грати.
Колумбійський футбол стає організованим, як ніколи до цього.
І була створена дуже хороша робоча група.
І як у будь-якій великій робочій групі,
результати досягаються, якщо є емпатія.
У країні піднялася хвиля протесту
проти рішення Матурани щодо «Насьйональ».
Протест мав назву «Роска Паіса».
Вони фактично змінили зелені футболки на жовті.
Я вважаю, це було історично важливе рішення,
бо це запустило процес
формування колумбійського футболу.
Там були Рене, Чонто,
Луїс Карлос Переа,
Андрес Ескобар, Леон Вілья, Леонель, які грали у футбол.
То були не лише хороші гравці, але й гарні люди.
Він міг узяти будь-якого гравця.
Серед них був Пібе Вальдеррама.
Таких гравців додали до нашої групи.
Болільйо прийшов з повідомленням від Матурани:
«Погляньте на свої обличчя.
Ми змінимо історію колумбійського футболу».
Вперше ми почали заявляти про себе у світі.
У Колумбії теж є гідний футбол.
І це нас сильно мотивувало.
Доносити цей меседж,
що є й інші речі, окрім наркоторгівлі,
котрі дарують людям емоції.
Нарешті було сформовано робочу групу,
і вони отримали шанс на репешаж проти Ізраїлю.
З 1962 року Колумбія не брала участь в мундіалі.
Багато років невдач,
багато років розчарування.
Ми не виступали за кордоном, і це гарна нагода показати себе.
Зростаючі шанси Колумбії…
КВАЛІФІКАЦІЯ
…повернутися на чемпіонат після 27 років розчарувань
є найпопулярнішою темою в Колумбії.
Ми ведемо свій етер
з роздягальні колумбійської команди.
ПЕРШИЙ МАТЧ
Першою була команда Ізраїлю — міцна команда.
І в першій грі
ми визначили результат.
Паломо Усуріага
передає м'яч правою ногою. Будь ласка!
М'яч у Бендіто.
Бендіто Паломо.
Між ногами! Гол!
У домашній грі проти Ізраїлю ми виграли 1:0.
Потім ми поїхали до Святої Землі.
ТЕЛЬ-АВІВ, ІЗРАЇЛЬ
Нам була потрібна нічия.
Сьогодні Колумбія грає в Тель-Авіві.
ДРУГИЙ МАТЧ
Колумбія – Ізраїль на радіо «Караколь».
Ізраїльська команда почала агресивно.
Потрібна нічия.
Іґіта зі своїм шоу намагається тягнути час.
Ми закінчили з рахунком 0:0.
ЗАГАЛЬНИЙ РАХУНОК
Кінець матчу!
Колумбія їде до Італії!
КОЛУМБІЯ 1, ІЗРАЇЛЬ 0
Двадцять сім років!
Народ Колумбії щасливий. Вони святкують на вулицях.
Неймовірна радість для людей, які багато пережили.
Безумовно, то була велика радість
і справжнє щастя для країни,
яка 28 років не була на чемпіонаті світу,
з основними гравцями з «Атлетіко Насьйональ».
Національна збірна на чолі з професором Матураною
вписала пам'ятну сторінку…
ВІРҐІЛІО БАРКО ВАРГАС ПРЕЗИДЕНТ КОЛУМБІЇ
…в історію колумбійського спорту.
Чого колумбійцям очікувати від вас в Італії?
Побачимо. У будь-якому разі ми готуємося.
Ми продовжуємо працювати для наших людей.
МІЛАН, ІТАЛІЯ
ЧЕМПІОНАТ СВІТУ ФІФА ІТАЛІЯ 90
Італія не знала, що таке Колумбія. Гадки не мала.
Ми були з «п'ятого світу»,
коли мова йшла про футбол.
Бо 28 років — це два чи три покоління
без Колумбії на міжнародному рівні.
Коли ми приїхали на Чемпіонат світу,
на пресконференції
мене почали запитувати про наркоторгівлю.
Говорили про Пабло Ескобара,
про насильство.
І я сказав, що наркотики винайшли не колумбійці.
«Наркотики винайшли італійці та американці.
Але ви вийшли з цього.
Допоможіть і нам вийти, замість казати дурниці».
Більше про наркотики не згадували.
Нам конче була потрібна перемога над Еміратами.
Колумбія затаїла подих.
Рене Іґіта почав робити свою справу,
ефектно вийшовши з майданчика,
аби відбити м'яч.
Я завжди казав: «Тут у мене хороша команда».
І ми почали грати.
Альварес пасує. Удар головою.
Гол!
Рене просить. Камелло по центру.
Карлос б'є… Гол!
ОАЕ 0, КОЛУМБІЯ 2
Матчі Чемпіонату світу не легкі.
Перемогти Емірати було нелегко.
Заслуженою перемогою
дебютує Колумбія на чемпіонаті.
Якби ми дебютували поразкою,
оскільки ніхто нас не знав, усе б склалося інакше.
Це змусило людей звернути увагу на Колумбію,
а колумбійців повірити,
що вони можуть пройти далі.
Усе вказує на вихід Колумбії до другого раунду.
Матч проти Югославії був непростим.
Ці хлопці…
Ми ніколи не бачили відео з ними.
Ми не знали, як вони грають.
Але коли ми зустрілися на полі,
ми швидко зрозуміли, як вони грають.
Вони грали, як латиноамериканці.
Обережно, Йозич атакує… Гол!
Звісно, маємо зважати на недосвідченість
більшості наших гравців.
Гра рукою Переа в штрафному майданчику.
Пенальті для Югославії.
Рене впіймає, я вірю.
Рене!
Рене прекрасно зупинив пенальті.
Я радів, наче то був гол. Усі раділи.
Єдиний колумбійський голкіпер, який зумів.
Але одного сейву Іґіти недостатньо.
Це все або нічого проти чемпіона світу, Німеччини.
Коли у вас короткий чемпіонат, ви думаєте: «Чорт, що нам робити?
Нам треба перемогти, щоб пройти.
Треба зіграти внічию».
У нас ще є шанс.
На цьому чемпіонаті все можливо.
Пам'ятаю, ми рано приїхали на стадіон,
вийшли з автобуса і пішли на поле.
Німці вже були там. Також перевіряли ситуацію.
Ми дивилися на них і думали: «Боже, вони величезні!»
Ми виходили з роздягальні одночасно, обидві команди.
Ми граємо на коротких шипах.
Європейці звикли грати на довгих шипах.
Ті хлопці йшли, і тільки й було чути…
На розминці вони більше нагадували коней на своїх шипах.
«Вони йдуть на війну чи що?»
Ми нервували.
Локо підходить і каже:
«Не зважайте.
Хай шумлять. Хай марширують, як коні. Ми переможемо».
І він мав рацію.
Шумом чи галасом нас не здолати.
Був досить серйозний фол проти Пібе.
І він сказав Леонелю:
«Дозволиш їм мене вбити?
Коли ти відповіси?»
І в наступній грі Леонель показав.
Він накинувся на Лотара Маттеуса.
Німці пішли до рефері. Ми теж.
Це нас запалило.
Тоді ми почали грати.
І Рене нас надихав.
Рене — це спокій.
Він кілька разів виходив, щоб звільнити м'яч.
«Ми робимо свою справу».
Рене перехопив пас на Клінсманна.
Клінсманн, який набагато вищий за нього, але він перехопив.
Він кинув м'яч через голову.
Я сміявся. Це було видовище.
Ми думали: «Цей хлопець безстрашний!»
Коли Рене відходив від воріт, на те була причина.
То був меседж усім решта: «Якщо я йду і роблю,
чому ви не робите те саме?»
Пібе казав: «Мені було соромно, коли Рене виходив».
Він давав мені зрозуміти: «Трясця!
Я маю атакувати. А цей волохатий божевільний тут замість мене!»
«Якщо Локо виходить, то чому я не пробиваю?»
Він мені показував.
У нас було щонайменше 15 можливостей забити.
У нас були кращі можливості для голу.
І одна хвилина змінила все.
М'яч у німців.
Гол!
Не віриться, що вони забили за дві хвилини до кінця.
То був абсолютно несправедливий програш.
Колумбія переміщується в центр поля.
Бендіто йде вперед.
І потім Вальдеррама бере м'яч
і передає Рінкону.
Правою. Вперед, Колумбіє!
М'яч знов у Рінкона. Бендіто. Пібе… Рінкон!
Гол!
Ми зрівняли на останніх хвилинах.
Це один з тих матчів,
які завжди хочеться зіграти: Колумбія – Німеччина.
Рінкон!
Колумбія, один…
Найгучніший гол в історії колумбійського футболу.
Колумбія!
Це повернуло нам справедливість.
І ця нічия
вперше вивела Колумбію в 1/8 фіналу.
То були миті, які ніхто не міг уявити.
Дуже емоційно.
Це найкраща гра збірної Колумбії, яку я пам'ятаю.
А я бачив багато матчів.
На мою думку,
це одна з найкращих, якщо не найкраща, гра в нашій історії.
Переживши біль останньої гри,
Колумбія зіграла внічию проти Німеччини
і зіграє в 1/8 фіналу Чемпіонату світу
вперше за свою історію.
Ми пам'ятаємо Іґіту в матчі проти Німеччини
і в багатьох інших,
бо сама його присутність
викликала певні процеси серед самих гравців,
впливала на матч зсередини,
на суперників, на публіку,
на зовнішній світ, на все.
КАМЕРУН ПРОТИ КОЛУМБІЇ
КОЛУМБІЯ, ТИ НАЙКРАЩА
Іґіта!
УСІ ЗА ОДНОГО, ІҐІТА ЗА ВСІХ
Ми прилетіли, і я пам'ятаю, як хлопці з Камеруну дивилися на нас,
як на когось, ким захоплюєшся.
Вони спостерігали за колумбійцями,
бо вони щойно зіграли внічию з Німеччиною,
і цей матч потрапив до заголовків.
Камерунці ледь не просили автографи у хлопців.
Камерун теж мав свою історію.
Вони виграли першу гру проти Аргентини.
Це була чудова команда.
Вони були досвідченішими за нас.
Ми грали з цією ілюзією,
ніби футбольне поле — це стіл для гри в більярд.
Ми добре зіграли.
Ми багато закривали простір
і готували атаки, утримуючи м'яч.
То був хороший футбол.
Один з наших дійсно видовищних матчів.
Нам дали додатковий час.
Перші 90 хвилин ми закінчили з 0:0.
Пачо сказав: «Брате, ми маємо перемогти».
На мундіалі в Італії 1990 року
я ставав зіркою чемпіонату,
поки не з'явився Мілла.
Вочевидь, він був їх козирем.
Він був найстаршим гравцем усього чемпіонату.
КАМЕРУН 1, КОЛУМБІЯ 0
Граємо зараз, не потім.
Ми програвали 1:0.
Є така приказка:
«Або нічия, або нам заб'ють п'ять».
«Зіграймо внічию, усі».
Іґіта далеко від своєї позиції, впевнений у ролі ліберо.
Я ліберо команди.
Я приймаю м'яч
і передаю Луїсу Карлосу Переа.
Приймає, передає праворуч.
Ні, Іґіто, ні! Гол!
КАМЕРУН 2, КОЛУМБІЯ 0
Я справа.
Коли Локо передає, я бачу, що Роджер йде на мене.
Я не контролюю. Я просто передаю Локо.
Я не передав правильно, бо треба було рівно по землі.
Мені залишається втримувати м'яч.
Ель Локо намагався зробити свій звичний прийом:
передати м'яч ззаду.
Але Роджер йшов, як локомотив.
Я міг пропустити три чи чотири, і нічого страшного.
Але тут з'являється Редін.
Чотири хвилини!
Вальдеррама може вдарити.
Боже, допоможи! Гол!
Гол Редіна!
КАМЕРУН 2, КОЛУМБІЯ 1
Він грав добре, але ризикнув усім.
На кону був Кубок світу.
Він усе зробив правильно, але підвів Колумбію.
Ніхто не показував пальцем.
Ніхто.
Ми б могли йому дорікнути, якби це був хтось інший.
Гол — це результат роботи структури.
Ми не сприймали це як особисту помилку.
Структура схибила.
Пригадую, у день після матчу
я був з Рене,
і ми почали говорити про гру.
Він сказав: «Лучо, я зробив помилку».
А я кажу: «Ні, це я зробив помилку».
На пресконференції він зробив так.
«Я скажу».
Коли він робив щось добре, він мовчав.
А коли погане — дивився в очі і казав: «Я».
Що далі чекає на Іґіту?
Усі говорять про вашу гру з Камеруном.
Люди не в захваті.
Я припустився помилки.
Людині властиво помилятися.
Я сприймаю не лише похвалу, а й критику.
Він узяв усю провину на себе.
Вони вміли визнавати свої помилки.
Він ніколи не сказав: «То були ми. То був Луїс Карлос».
Ми живемо футболом
до останнього.
ІҐІТА ЗАВЖДИ НОМЕР 1
ВИ НАЙКРАЩІ. ДЯКУЄМО
Ми тебе любимо!
Ми тебе любимо, Іґіто!
Ми пишаємося колумбійською командою та Іґітою.
У ході цих чотирьох матчів
Ель Локо Іґіта показав ФІФА,
що можна змінити.
До цього воротарі брали м'яч, коли їм передавали.
Рене Іґіта змусив міжнародний комітет нарешті схаменутися
і змінити це правило.
Чемпіонату світу в Італії 1990 року —
рекордсмен за кількістю змарнованого часу.
І найбільше часу втрачалося,
коли голкіперу повертали м'яч.
Коли вони побачили, що я граю,
вони зібралися і сказали, що голкіпер може грати.
Тому це «правило Іґіти».
Це те, що я дав світу.
І я щасливий і гордий,
що залишив футболу це правило.
До чого це призвело?
Сьогодні ефективний голкіпер має грати ногами.
Збірна Колумбії в Італії-90
привернула до себе багато уваги.
Як Аргентина в 86-му
чи знаменитий «Механічний апельсин».
Я вважаю, хоч вони і не виграли в Італії,
це була важлива команда зі своїм стилем.
РІК ПО ТОМУ
Майже через місяць після оголошення
Пабло Еміліо Ескобар Ґавірія, бос Медельїнського картелю,
здався колумбійському правосуддю.
Після переведення до в'язниці «Ла Катедраль»,
на десятий день перебування
до Пабло Ескобара неочікувано приїздить
знаменитий Рене Іґіта.
Пам'ятаю, як ми пройшли охорону,
показали необхідні дозволи,
і я побіг,
щоб не затримувати людей, які сиділи в машині.
І якщо я відвідаю «Ла Катедраль»,
я відвідаю «Ла Модело», я вже був у «Белавісті»,
я був у церкві,
я був у нічних клубах.
Я побував у багатьох місцях.
Чому? Бо я зірка,
я відома людина.
Якщо я отримую запрошення, я не можу відмовити.
Коли я виходив з «Ла Катедраль»,
журналіст мене спитав,
чи я друг Пабло Ескобара.
Я сказав, що так.
Це дуже ускладнювало йому життя.
У цьому немає нічого дивного, і я нікому нічого не винен.
Ви, журналісти, створюєте новини.
Ви покращуєте або погіршуєте імідж нашої країни.
Як дон Пабло?
На щастя, дуже добре.
Річ у тім, що до того, як стати наркобароном,
Пабло Ескобар був конгресменом.
Він проводив кампанію,
під час якої я з ним познайомився.
Коли ніхто не зізнавався, я казав: «Так, він мій друг».
Правда в тому, що люди знайомилися з моїм братом,
бо мали певний інтерес.
Але Рене категорично відрізнявся від усіх інших друзів.
Їхня дружба була дуже простою.
РОБЕРТО ЕСКОБАР БРАТ ПАБЛО ЕСКОБАРА
Суто дружба.
У тому не було нічого дивного.
Торговець кокаїном номер один у світі втік з в'язниці.
Пабло Ескобара не знайдено?
Ми посилено над цим працюємо.
Й очікуємо позитивних результатів.
Коли ми втекли з «Ла Катедраль»,
РОЗШУК
у той час
Рене був дуже особливою людиною.
Рене лише допомагав людям.
Тож, звісно, вони до нього звернулися у цій ситуації
з дівчинкою.
30 ДНІВ ПІСЛЯ ВИКРАДЕННЯ
Я вийшов з тієї зустрічі,
і, якщо не помиляюся, десь через місяць
мені зателефонували.
І я пішов до стурбованого батька, доньку якого викрали.
У ті часи в нас були касети.
На касеті був запис розмови між викрадачами й родиною.
Потрібен хтось надійний,
бо я нікому не довіряю.
Він тоді сказав: «Не хочу мати з тобою жодної справи».
Батько відповів:
«У такому разі Іґіта допоможе нам це владнати».
Від сьогодні зв'язуй мене напряму з ним.
Ми з ним розберемося.
Якщо біля твого будинку я побачу копа,
ти знаєш, що буде з дівчинкою.
Було легше владнати справу таким чином,
не ризикуючи дитиною, ніж, можливо…
розповісти владі й постраждати.
Гадаю, тому він мене і покликав,
щоб все було дуже тихо.
Гарантуючи, що ніхто не повідомить у поліцію,
що ніхто нічого не скаже,
адже він хотів захистити дитину.
Він сказав: «Люба, я це зроблю.
Я не можу залишатись осторонь.
Я можу поставити себе на його місце».
Я взяв гроші,
поклав у машину,
і поїхав додому.
Того дня я взяв хлопця, з яким ми працювали.
Він був моїм водієм.
Здається, це було в місті.
Я не знала, де я.
Я не розуміла, що відбувається.
Гадаю, це був Медельїн,
бо то був район і скромний будинок.
У мене не було можливості спілкуватися з рідними.
Я багато слухала радіо:
раптом про мене говорили в новинах.
Кількість загиблих в результаті боротьби з наркоторгівлею
є дуже високою.
Два міністри юстиції,
три кандидати в президенти,
150 суддів, два десятки журналістів…
Я не знала, скільки їх,
що вони роблять, чи вони зараз на вулиці.
Щодня я боялася, що зі мною щось зроблять,
що мене скривдять,
що я не доживу, щоб розповісти.
Щодня я боялася.
У п'ятницю десь о п'ятій, після того, як мені дали гроші,
мені почали дзвонити: «Що там, Локіто?
Де дівчинка?»
До четвертої чи п'ятої ранку.
Коли четверо хлопців прийшли
за грошима, які були в мене вдома,
я запитав про Марселу.
Вони відповіли, що я маю їм довіряти.
Але Марсели не було.
І в моїй голові промайнуло:
«Як ми це зробимо?»
Хлопець, який залишився,
в суботу десь о першій…
отримав дзвінок і сказав: «Ходімо».
Коли він поїхав, ясна річ, я дуже хвилювалась.
Думала, що може статись.
Тоді не очікуєш чогось поганого.
Ходімо.
В останній день, через місяць, 29 травня 1993 року,
мене похапцем вивели і сказали йти.
Я пішла, немита,
у пошарпаному одязі.
Мене посадили в авто.
Куди ми їдемо?
Кілька разів ми об'їхали Медельїн.
Коли я вийшла, мені сказали йти до іншої машини,
яка стояла перед нами.
Я навіть не встигла запитати. Я просто пішла.
Я йшла і йшла.
Ми зупинилися біля університету.
Коли я припаркувався, мене оточили студенти
за автографом.
Він якраз роздавав автографи.
Марсела каже: «Рене».
А я такий: «Дівчинко, хвилинку».
Він подивився і сказав: «Вибач, я зайнятий автографами».
Це я!
«Рене, я Марсела».
Я думав, вона хоче автограф,
а це була Марсела.
І коли я сказала, він наче збожеволів.
Одразу посадив мене в авто.
Він теж був наляканий.
Думаю, нам обом було страшно.
Він їхав, наче божевільний. Ми їхали додому, до моїх батьків.
Він наїжджав на тротуари, їхав на червоне світло.
Був вкрай наляканий і схвильований.
Поступово я його розпитала, чому він.
Він пояснив, що робить нам велику послугу
і що єдиною його метою
було привезти мене додому.
Дорогою нам трапився мій родич,
і коли я його побачила,
я сказала: «Зупинись, це мій родич».
Він сказав: «Зупинитись?
Здуріла. Я відвезу тебе додому».
Ми приїхали.
І відтоді то було завжди свято, коли ми бачились.
Він зробив велику справу.
Повернув мене додому цілою й неушкодженою.
Вдома була грандіозна вечірка.
«Ми сумували за тобою, Марсело».
Пригадую, як на вечірці вони почали говорити
про те, що я зробив для них.
Я сказав: «Мені достатньо вечірки».
Я прийшов не заради грошей.
«Це подарунок від родини. На знак подяки».
«Ні».
Перше, що вони сказали:
«Не відмовляйся».
Мені дали 50 000 доларів.
Ми сприймали це як щось нормальне і не здогадувалися про наслідки.
До того моменту все було добре.
Але того ж дня мені подзвонили з прокуратури.
Нас шукали.
У чому вас звинувачують?
Рене, які звинувачення?
Я не знаю. Спитайте прокурора. Він з радістю вам розкаже.
Ви вважаєте себе невинним?
Нам було тривожно.
Він думав, що просто викладе свою історію,
і на тому все закінчиться.
Якщо ви про звинувачення й арешт Іґіти,
це було здійснено у відповідь на ордер,
виданий сьогодні прокурором.
Одного дня ми були за містом з міркувань безпеки,
і я дивилася в новинах, що відбувається.
Його затримали.
Як найгіршого злочинця у світі, його відвезли до в'язниці.
Преса навіть не розуміла, що відбувається.
І я добре пам'ятаю, вони сказали, що це він мене викрав.
Два гелікоптери мали забрати мене до Боготи.
У Боготі мене зустрів ескорт десь із 20 машин.
У новинах казали, що я фактично викрадач,
навіть не посередник.
Про мене розповідали
більше, ніж про найгіршого колумбійського наркобарона.
Коли я побачила в новинах,
що його ведуть у наручниках,
було дуже боляче, бо…
він не злочинець.
ВХОДИТЬ ЛЮДИНА, А НЕ ЗЛОЧИН
То це неправда, що чеки та документи
пов'язують його з наркоторгівлею?
Не в ході чинного поліцейського розслідування.
На мою думку, вони сподівалися зробити його стукачем,
раптом він знав, де Пабло Ескобар.
ПАБЛО ЕМІЛІО ЕСКОБАР ҐАВІРІЯ
Один тодішній сенатор,
який стояв за законом про викрадення,
сказав: «Розслідуйте Рене Іґіту.
Він знає, де Бос».
РОЗШУК
Закон про викрадення встановлював, що отримання особою
прямої чи опосередкованої
економічної вигоди від викрадення
карається ув'язненням.
Інша неправомірна поведінка
полягала в тому, що він знав про викрадення
і не доповів у відповідні органи, що теж є злочином.
Коли дотримання закону
означає серйозну небезпеку для життя і свободи людини,
у такому випадку допускається його невиконання.
Потім мені сказали здати Пабло,
і мене не посадять.
Зі мною почали погано поводитися.
Обзивали мене виродком і сучим сином,
що я згнию у в'язниці.
Його шантажували, і може, він не казав, але його катували.
Перш ніж відвезти його до Боготи в наручниках, з телекамерами,
на гелікоптері,
ніби він один із тих злочинців, яких беруть раз у житті,
його катували
у містечку неподалік Медельїну.
ХОСЕ ПРАОЛІНІ ДРУГ РЕНЕ
Вони повторювали:
«Скажи, де Пабло, і тебе відпустять».
Вірте чи ні,
але зі мною торгувалися.
І їхньою метою був Пабло Ескобар.
Вони фактично казали:
«Здай Пабло, і ми знімемо звинувачення».
Спочатку я кілька разів приїздила з дітьми.
Атмосфера…
Було важко.
Він сказав: «Більше їх не привозь.
Побачимося, коли я вийду».
Я погано пам'ятаю наш візит до в'язниці.
Мене взяв якийсь офіцер поліції,
а мати заходила через інші двері.
Я плакав, бо мене розлучили з мамою.
Думав, поліція мене забере.
То були складні дев'ять місяців,
особливо для мами, для нього,
для його бабусі,
яка страждала найбільше, коли побачила сина,
бо виростила його як свого сина.
Пам'ятаю, у в'язниці…
Бабуся прийшла до нього у в'язницю
і знепритомніла.
Не могла дивитися на онука в такій ситуації.
Це було дуже несправедливо.
Коли я прийшов до в'язниці, я розплакався.
Тоді на прощання він сказав: «Я зіграю футбольний матч».
Я подумав: «Ну що за чоловік!
Він грав усюди. На міжнародних турнірах і кубках».
Тепер каже: «Я зіграю з усіма у в'язниці».
Рене був у всіх на устах, ходили плітки,
що він задіяний в наркоторгівлі.
Для нас, його друзів, це була дуже складна ситуація.
Люди, усі колумбійці,
вимагали моєї свободи.
Пригадую, ми були дуже об'єднані,
як у «Насьйоналі», так і на національному рівні,
не кажучи вже про збірну,
бо ми продовжували просити
і знали, що він був там несправедливо.
Він був одним із нас.
Він був частиною нашого тіла,
нашої команди.
Були й інші воротарі,
але справа не в цьому.
Справа в тому, що нашим воротарем був Рене.
Рене не зміг бути з нами на кваліфікаціях.
Колумбія грає у відборі на Чемпіонат світу 94.
Нічиєї проти Аргентини достатньо для проходження.
Обіймаємо всіх у Колумбії.
Уявляємо, що вся країна зупинилася.
Команда важко переживає відсутність
зірки Рене Іґіти, який досі за ґратами
і який також пропустить цей вирішальний матч.
З моменту прибуття в Буенос-Айрес
ми були впевнені, що не програємо.
Ми були переконані, що пройдемо,
бо нічиєї було достатньо.
Аргентина могла вибути з чемпіонату.
Марадона сидів на трибунах.
Той матч був особливо напруженим.
Гравці виступили проти арешту Рене і вимагають його звільнення.
Вони грають не лише за Колумбію, а й за друга, товариша, кумира.
Колумбія!
Так! Колумбія! Гол!
Гол!
Неймовірно!
Гол!
Так, гол!
Колумбія п'ять, Аргентина нуль.
Колумбійців викликають знову.
Публіка просить. Їх накриває хвиля оплесків.
АРГЕНТИНА 0, КОЛУМБІЯ 5
Оплески хвилювання, оплески величі
у цьому драматичному матчі.
Панове, Колумбія їде до Сполучених Штатів!
Хочу привітати збірну Колумбії,
з тим, що вони зробили для нації.
Це найбільший спортивний тріумф у колумбійській історії.
Луїс Карлос підходить до мене й обіймає.
Аж навушники злітають.
Усі радіо Колумбії, усі телеканали Колумбії,
увесь світ слухав наш етер.
У кожному матчі, який ми вигравали,
ми просили звільнити Локо.
Ми це зробили.
Для наших родин,
для Рене Іґіти.
Рене!
І перше, що хлопці зробили, зайшовши до роздягальні,
обійнялися
і прокричали: «Свободу Іґіті!»
Іґіта!
І найперше, що ми попросили,
це звільнити Рене.
Ми співали, кричали на все горло.
СТАДІОН «ЕЛЬ КАМПІН»
Бурхливі оплески
Рене Іґіті.
Свободу!
Нас не послухали, але їхні вуха горіли.
Поки ми були там, ми віддали йому шану.
Він заслуговував бути там,
він був цією командою.
Іґіта!
Свободу!
НАЖИВО
ДВА МІСЯЦІ ПО ТОМУ
Колумбійці,
кілька годин тому
я отримав підтвердження…
СЕСАР ҐАВІРІЯ ПРЕЗИДЕНТ КОЛУМБІЇ 1990-1994
…про смерть наркотерориста Пабло Ескобара
в руках Пошукового блоку.
ПОЛІЦІЯ КОЛУМБІЇ ВБИЛА ПАБЛО ЕСКОБАРА
ЧЕРЕЗ 16 МІСЯЦІВ ПІСЛЯ ВТЕЧІ З В'ЯЗНИЦІ
Заголовки рясніють заявами про звільнення Рене Іґіти.
Схоже, благання кумира й колумбійського народу були почуті.
Усі ЗМІ…
Рене Іґіта може вийти наступного понеділка.
Можете підтвердити інформацію про звільнення Рене Іґіти?
Після сплати застави,
яка становить 100 прожитковий мінімумів.
У понеділок ми збиратимемо цю суму в Медельїні
і сподіваємося, що…
в понеділок пополудні або у вівторок
Рене повернеться в Медельїн.
Прокурор Де Ґрейф не хотів мене випускати.
Зрештою мене звільнили,
здається, 29-го.
І щоб довести, що він тут головний,
він протримав мене до першого.
Хай живе свобода, Рене!
Це антиконституційний закон.
Не можна так порушувати конституцію.
Це проливає трохи світла
на юридичні недоліки й чинний закон.
Гадаєте, це нашкодило вашому іміджу за кордоном?
Думаю, це його покращило.
Бо жертвувати своїм життям
і сидіти у в'язниці за добрий вчинок —
не кожен на таке здатен.
То був втрачений рік,
рік, коли діти не були з татом.
Але ми пережили.
Це неможливо передати. Ми справді дуже щасливі
отримати стільки народної любові.
Суд продовжився,
і тепер у мене більше немає проблем із законом.
Я вийшов невинним.
Він каже, що він ідеально неідеальний.
Те, яким він є сьогодні, —
це результат низки помилок.
Я ставлю себе на його місце, за що він сидів,
і кажу: «Це мій тато».
Не думаю, що він хотів би змінити цю частину свого життя,
бо цей вчинок робить його тим, ким він є.
І я знаю, що він зробив би це знову.
Тепер, коли ти знаєш про закон,
якщо хтось скаже: «Іґіто, допоможи.
Мого родича викрали». Ти б допоміг?
Тепер я знаю закон, і я б допоміг.
Якщо це для порятунку життя,
щоб принести радість у дім,
я не вагатимусь.
Він потрапив до в'язниці однією людиною
і вийшов з в'язниці тією ж людиною.
Не звертаючи уваги на коментарі,
із дещо сумним виглядом Рене Іґіта продовжує тренуватися.
Він повернувся таким же великим гравцем.
Жодної невпевненості.
І так, його ображали, обмовляли,
але він не реагував. Ніколи не реагував.
Сукупність обставин не дозволила Рене поїхати на Чемпіонат світу 94.
По-перше, фізично неможливо підготуватися
після дев'яти місяців за ґратами
Він не міг тренуватися чи змагатися.
Дієта, очевидно, була далека від спортивної.
Але це життя.
Він не поїхав на ЧС-94, однак того ж року
виграв Чемпіонат Колумбії з «Атлетіко Насьйональ».
ФІНАЛ ЧЕМПІОНАТУ КОЛУМБІЇ 1994
«АТЛ. НАСЬЙОНАЛЬ» — «ІНД. МЕДЕЛЬЇН»
Я вийшов трохи злішим.
Це додало мені сміливості, і я проявив її на полі.
Віддає Алексісу. Бий, Алексісе!
У штрафному.
Хуан Карлос!
І на тому полі я виграв турнір у 94-му.
Для мене це велика нагорода.
Подарунок, яким я хочу поділитися з друзями,
з моєю сім'єю.
1994 був чудовим роком для Рене Іґіти,
особливо в спорті.
Не забуваймо, що це його перший титул з «Насьйональ»
у Колумбійській лізі.
1995 рік починається набагато позитивніше
для колумбійського голкіпера Рене Іґіти.
Ваша думка щодо повернення в збірну Рене Іґіти.
Думаю, це нормально.
Він хороший гравець, який показав з «Атлетіко Насьйональ»,
що він знову в гарній формі.
Як почуваєшся?
Дуже добре.
Це як опинитися в новому незнайомому місці,
але з відчуттям, що ми вже тут були.
Рене завжди знаходив можливості,
і не випадково — він сам їх створював.
Я знявся в рекламі газованого напою.
Там була частина, де я грав з дітьми.
Я на воротах,
а хлопчик б'є по м'ячу грудьми
і робить «ножиці».
А я одразу уявив «ножиці» зі спини.
Подарунок згори.
І коли я стояв на воротах,
перед матчем, хлопці забивали.
І я б робив «скорпіона».
За два роки він був готовий.
Тоді я вирішив:
«Я його зроблю».
Де?
Де в мене забиватимуть м'яч.
Чи в Кастильї,
чи на «Вемблі».
ЛОНДОН, АНГЛІЯ
Для збірної Колумбії
це надзвичайна можливість показати світу,
на що здатний кожен гравець.
МІЖНАРОДНИЙ ТОВАРИСЬКИЙ МАТЧ
АНГЛІЯ ПРОТИ КОЛУМБІЇ
І наче знак долі,
у храмі світового футболу, у складі своєї збірної,
англієць відправляє потрібний м'яч.
І це був він.
Ідеальний м'яч.
Іґіта відбиває!
Божевілля!
Неймовірно!
Матінко!
Дивовижний маневр.
Може бути фол…
Я думав, що все зіпсував.
Мене називали клоуном.
І тут я доводжу, що вони праві.
Ель Пібе теж хвилювався, що мене відчитають.
Перший тайм закінчився, і я сказав: «Це буде казна-що».
Я чекав на тренера Болільйо.
Заходить Болільйо…
Я заходжу до роздягальні і кажу:
«Не здумай таке повторювати, бо в мене серце в роті.
Колись ти мене вб'єш».
Не знаю, чи він сміявся. Сказав: «Більше не буду».
Щось таке.
Це було видовище.
Після того я не один раз переглядав.
Подають м'яч прямо в центр.
Я думаю: «Без проблем».
Асистент підіймає прапорець.
Коли я роблю «скорпіона», і м'яч поза зоною,
асистент опускає прапорець.
Це додавало блиску грі.
«Грайте!»
Маневр скасували, але менше з тим,
те, що Іґіта щойно зробив…
Я кажу, що це рука Бога, бо вийшло ідеально.
Той, хто залишає слід у житті,
особливо в цьому спорті,
не обов'язково найкращий гравець,
не обов'язково ловить найбільше м'ячів
чи забиває найбільше голів.
Це той, хто робить грандіозні речі, яких ніхто не очікує.
І таким є Рене Іґіта.
У 2009-му, за 23 роки зігравши у 14 командах, забивши 43 голи,
12 років представляючи свою країну, Іґіта йде з професійного футболу
Він грав за свою улюблену команду.
Закінчуючи професійну кар'єру,
він пішов зі спорту у футболці «Насьйональ».
І вже кілька років він є членом тренерського штабу команди.
Я бачу в Рене лише хороше.
Усім людям не догодиш,
але мені все подобається,
бо Рене — це щастя, яке відчувають дорослі,
коли з дітьми все гаразд.
І з ним все гаразд.
Ніхто не може відібрати у Рене любов до свого району, до друзів.
Хлопці.
-Гарного вечора. -Гарного вечора.
Як справи? Як там?
Рене ніколи не залишає свій район.
Найважливіше — це дружба,
і він навчив нас бути вірними друзями.
-Зараз розплачуся. -Правда?
Було багато таких історій, коли ми кудись збиралися.
Але якщо йде Рене, це для нас велика підтримка.
Він відміняє зустрічі, щоб поїхати з нами.
Більшість моїх друзів з району.
Це хороші люди, люди, які мене люблять.
Забути, звідки ти, було б невдячністю.
Його автентичність робить його ще кращою людиною.
Рене Іґіта — приклад для наслідування.
Я кажу це не лише тому, що я його син,
я кажу це як колумбієць.
Він зосереджений на родині. Для нього сім'я — це найважливіше.
Немає нічого важливішого.
Андрес каже, що він схожий на мого тата на першому причасті.
Він дивиться багато татових відео. Каже: «Поглянь на дідуся!»
Я дуже люблю своє курчатко.
Я люблю Рене
за те, ким він є. Я б нічого не змінила.
Його скромність.
Гадаю, ми всі взяли це від нього.
І людяність, яка його вирізняє.
Ми намагаємося насолоджуватися кожним днем.
Він не уявляє, що зробив для мене і моєї родини.
Наскільки це важливо.
Ми народилися в один день.
Один з тих життєвих збігів, які нас зближують.
У мене 10-річний син,
який любить футбол.
Він знає цю історію краще за всіх. Лиш не знає, хто героїня.
Коли підросте, звісно, я йому скажу.
Мало кому у світі вдалося стати такими впізнаваними.
Гадаю, він залишив спадок
не лише нашій країні,
не лише своїй родині,
але і всьому суспільству.
Іґіта утримує м'яч!
Коли ми грали у футбол,
на воротах ставили найгіршого чи найповнішого гравця.
Завдяки Рене Іґіті, ця позиція набула гордості й статусу.
Рене — одна з найбільших легенд
світового футболу,
і можливо, найбільша в Колумбії.
Переклад субтитрів: Марія Попова