Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Džeremi, hajde. Moram da idem.
Izvini, tata. Samo trenutak.
Javljamo se uživo iz Vašingtona posle povećanja poreza
koje je odobrio Odbor za sredstva.
Korporativna stopa je sada 26.5,
a kapitalna rata, kako smo rekli, raste na 25%.
Slede detalji o ovoj vesti.
Ali prvo, vremenska prognoza.
Šta je sa onim dečakom na matematici koga si spominjao?
Onaj koji ti se rugao. Još ti se ruga?
Da, ali samo kad je sa svojim glupim prijateljem.
Inače je dobar.
Dobro. - Da.
Dobro jutro, gđo Keri Mej.
Dobro jutro.
Kako si danas? - Dobro.
Hvala vam što je vodite u školu i odlazite po nju...
Ma, hajde... To mi je zadovoljstvo. - Zašto gđa Keri Mej dolazi po mene?
Ja imam sastanak posle škole i doći ću kasno.
Ali petak je. Petkom gledamo filmove.
Znam.
Izvini, dušo. Mama mora da se javi.
Ćao, Greg. - Ćao. Samo da te čujem.
Da vidim kako si. Danas je veliki dan.
Samo želim da se sve završi.
Biće sjajno. Ne brini se.
Samo zapamti o čemu smo razgovarali. Sve će biti u redu.
Šta želiš da se završi?
Dobro. Spremna sam.
Moram da se pripremim za saslušanje.
Vidimo se u sudnici u 16:00. Nemoj da kasniš.
Neću. Vidimo se tamo.
Maja, dušo. Žao mi je.
Možeš da gledaš film sa gđom Keri Mej.
Čak možete da naručite i picu.
Mama mora na važan sastanak. Razumeš?
Maja? Dođi, dušo.
Moram da idem. Kasnim u školu.
A ako ne završiš doručak, i ti ćeš da zakasniš.
Volim te.
Ne verujem da im treba toliko da odluče.
Šta ako dobiješ?
Imaćeš samo dva meseca da napišeš i uvežbaš svoj govor.
Trebalo bi da pozovem školu.
Reći im da požure i odluče.
Tata, nemoj da zoveš školu. - Zašto ne?
Znaš li koliko novca im dajem?
A oni nas tako drže u neizvesnosti.
Uopšte ne bi trebalo da odlučuju.
Mnogo si bolji učenik od one devojke.
Kako god, samo nemoj da ih zoveš.
Ako ne proglase to do kraja nedelje,
ti i ja idemo kod njih i nateraćemo ih.
Vidimo se kod kuće!
Kako Anđelou tumači izjavu Danbara
o pevu ptice u kavezu?
Šta nam poručuje?
Kajle.
Kao mala crnkinja koja je odrasla na jugu, nije bila slobodna.
Bila je zatočena.
Ali pevanje je činilo da se oseća slobodnom.
Anđela? - Nije u tome stvar.
Ona je zatočena. U zatvoru je.
Nastavi, Anđela.
Ona je žrtva ugnjetavanja.
I rasizma. - I silovanja.
Maja Anđelou poručuje da je ona zatočena ptica.
Želi da bude viđena...
Da je čuju i da je shvate.
"Želim da budem slobodna."
Gđo H, mogu li ja da budem ptica i odletim nekoliko minuta ranije?
Gđa Šo će me ubiti ako opet zakasnim na ženske studije.
Šta je? Proučavam žene. - Moj čovek...
Kad smo kod toga, domaći zadatak vam je da napišete pesmu.
Ne više od 10 stihova, ne manje od šest.
Pesmu o tome kad ste se osećali zatočeno.
Za ponedeljak.
Na izlazu predajte vaše eseje.
Hvala.
Gđo H?
Mogu li da vas pitam za savet?
Naravno. Zato sam ovde.
Zapravo, ne radi se o školi.
Pomalo se radi o školi,
ali nije akademski.
Dakle, ne razgovaramo o tvom čitanju. Slušam.
Radi se o jednom dečku.
Dečku? Pričaj mi.
On je običan dečko. - Pošteno.
Izvini. Samo trenutak.
Sad je bolje.
Šta je s tim dečkom? Kako mogu da ti pomognem?
Ne znam.
Zajedno smo na hemiji i stalno očijukamo,
ali ne želi da me pozove na sastanak, a uskoro će prolećna igranka
i ne znam šta da radim.
Zašto ti ne pozoveš njega?
Šta? Ne, ne mogu.
Zašto ne? - Jer to nije...
Šta? Nešto što se radi?
Pa šta? Ovo je 21. vek, a ne viktorijansko doba.
Koga je briga? -Ne znam. Ne radi se o tome.
Šta ako se ja njemu ne sviđam?
Šta ako ga pozovem i on me odbije?
Zaboravi na njega i nađi novog dečka o kome ćeš razmišljati.
Tvoj život se ne vrti oko njega.
Ali ako želiš da ideš sa njim, reci mu.
Da, valjda.
Veruj mi, ako ga pitaš, možda pristane, a možda te odbije.
U svakom slučaju, znaćeš na čemu si.
A biće oduševljen jer si ga pozvala.
Stvarno to mislite?
Kasniš.
Hvala vam, gđo Hil. - Nema na čemu, dušo.
Javi mi kako je prošlo s misterioznim dečkom.
Hoću. - Dobro.
Doviđenja.
Džeremi, šta ima?
Ništa posebno. A kod tebe?
Hvata me kraj godine. Znaš?
Totalno sam van svega. Sjajno je.
Lepo je ne brinuti se više o tim stvarima.
Sranje! Nemoj mi reći da se i Džeremi opustio.
Zašto ne? Nije da je to više važno.
Tako je. Džulija je proglašena za najbolju učenicu, zar ne?
Pa...
Žao mi je, čoveče. - Ma, baš me briga.
Kao što si rekao, van sam toga.
Tako treba, brate.
Hej, tata je kupio novu kuću na jezeru.
Svrati ovog vikenda. Vidimo se!
Ćao, Greg. - Žele da pomere saslušanje.
Šta? Čekaj malo.
Ponovi.
Žele da pomere saslušanje na 13:30.
Ne mogu...
Ne verujem! To je za sat vremena. Kako mogu tako da promene vreme?
Ne mogu ako se ti ne složiš. Žele da pokažu moć.
Ako ne prihvatiš novo vreme,
tražiće nastavak i dobiće novi datum na sudu.
To je podla advokatska taktika. - Šta ćemo?
To zavisi od tebe.
Možeš da stigneš do 13:30 ili da čekaš novi datum,
ali to bi moglo biti za nekoliko meseci.
Ne mogu da verujem.
Dobro, tako ćemo.
Nije problem ako ne stigneš.
Bolje da sačekamo koji mesec nego da danas zakasniš.
Ne, sada nema saobraćaja.
Stižem za 40 minuta. - Sigurna si?
Želim ovo da završim danas. - Dobro. Reći ću sudiji.
Dobro. Upravo krećem.
Bože... Kakvo sranje.
Bože...
Gđo H, jako mi je žao.
Da, dobro. - Žao mi je.
Izvolite.
U redu je, Džeremi. Ja sam kriva. Žurila sam. Ti si dobro?
Da, hteo sam da pitam da li držite konsultacije.
Hteo sam da razgovaram o svom završnom projektu.
Planirala sam, ali upravo sam saznala da moram da idem.
Može li to da sačeka do sledećeg utorka?
Čekajte.
Nisi ovde zbog projekta. - Moram sa nekim da razgovaram.
Dobro, ostaću pet minuta, ali onda zaista moram da idem.
Moram negde da budem.
Uđi i sedi.
ČESTITAMO MATURANTIMA
Dobro. Šta se dešava?
Džeremi?
Ne mogu da ti pomognem ako ne znam u čemu je problem.
Džeremi, rado ću ovako tiho da sedim sa tobom
koliko god želiš sledeće nedelje.
Ali ako sad treba o nečemu da razgovaraš,
nešto moraš da kažeš.
Dobro. Dobro.
Da li igrate šah, gđo H?
Šta?
Šah. Da li ga igrate? - Ne.
Znam kako se igra, ali nisam ga igrala godinama.
Više volite tavlu, zar ne?
Džeremi, kakve to veze ima...
Videćete, ali ako želite da shvatite,
morate mi dozvoliti da objasnim.
Dobro.
Ne, ne igram šah.
Dobro. Ne znam da li znate
da sam ja predsednik šahovskog kluba.
A u šahu postoji izraz gambit.
Znate li ga? - Čula sam za njega. Šta to znači?
Gambit je manevar za otvaranje.
Žrtvujete pione da biste okrenuli stvari u svoju korist.
Pretrpite gubitak da biste dobili prednost
unapred u dugoj igri i...
Slušate li vi mene? - Naravno. Izvini.
Samo ne znam kuda ovo vodi...
Mislim da će neko pucati u školi.
Izvini. Šta?
Zapravo, znam to.
Džeremi, znaš da je to vrlo ozbiljna optužba, zar ne?
Da li delujem ozbiljno? - Pobogu.
Dobro, reci mi. Šta znaš?
Neki učenik ti je rekao da će to uraditi?
Ne. - Kako onda?
Video si nekoga s pištoljem? Na društvenim mrežama?
Ne, ništa slično.
Zašto onda tvrdiš da će neko pucati po školi?
Džeremi, ovo nije igra!
Životi tvojih prijatelja su u igri.
Moraš da mi kažeš zašto misliš
da će neko pucati...
Rekao sam vam da nećete shvatiti. Bar ne još.
Džeremi, znaš da moraš da mi kažeš.
Ne bi bio ovde da ne znaš.
Saslušaću te i potrudiću se da shvatim.
Molim te. - Znam da hoćete.
Zato sam i došao kod vas. Teško je znati odakle da počnem.
Biće sve u redu. Sve ćemo rešiti. U redu?
Imaš li neke dokaze
da neko planira da puca?
Džeremi, teško mi je ovo da kažem, ali moram da te pitam...
Da li misliš da si možda previše oprezan
s obzirom na ono što se desilo Liju?
Previše oprezan? Hteli ste da kažete da sam paranoičan?
Dušo, razumljivo je ako te takve stvari ponekad brinu.
Ipak ti je bio brat. - Ne, ovo je bila greška.
Nikada nećete shvatiti. Već vidim.
Sačekaj! Žao mi je, Džeremi.
Iskreno, kasnim na vrlo važan sastanak
pa sam malo nervozna. Ali ovo je, očigledno, važnije.
Zašto ne odemo do kabineta
da razgovaramo sa direktorkom?
Ne, želim da razgovaram samo sa vama.
Znaš da ću morati da prijavim sve što mi kažeš
čim se naš razgovor završi.
Znam. Ali za sad želim da razgovaram samo s vama.
Dobro. Ostaću ovde s tobom,
ali moraš sve da mi kažeš. Može? Sve.
Hoću.
Dobro.
Bože. Možda nije prekasno da odložim svoj sastanak.
Javiću da neću stići, a onda te slušam.
Mislim da to nije dobra ideja.
Izvini, samo sekund. - Nemojte to da radite.
Džeremi, prestani. Moram da im javim da ne dolazim.
Ne smem da zakasnim. Daj mi minut.
Prekinite vezu, gđo H. - Džeremi!
Prekinite vezu ili ću ubiti vas
i sve ostale u zgradi. Odmah.
Dobro. Sad me slušajte vrlo pažljivo.
Najvažnije što sada morate da znate
jeste da je pištolj opremljen prigušivačem.
To znači da mogu da pucam, a da to niko neće čuti.
Džeremi... - Dozvolite da završim.
To vam govorim jer sigurno planirate da zovete pomoć.
I ako to uradite,
moraću da vam pucam u glavu pre nego nas neko čuje.
Molim vas, nemojte da vrištite.
Ne želim da vas ubijem ako baš ne moram.
Klimnite ako ste shvatili.
Gđo H, mogu da vas ućutkam i vežem vam ruke,
ali radije ne bih.
Siguran sam da ćete imati pitanja i radije bih razgovarao.
Dajte mi svoj telefon.
Prestanite da razmišljate i uradite kako sam rekao ili će mnogi poginuti.
To je mala gđa H?
Uzeću i vaše ključeve.
Savršeno. Sjajno vam ide. Sad sedite i ne mrdajte.
Koji ključ?
Mesingani. - Dobro.
Dobro.
Sad je bolje.
Džeremi, šta to radiš?
Rekao sam vam da neko planira da puca u školi.
Taj neko sam ja. - Ali zašto?
Sad ne razumete, ali razumećete.
Ovo nema smisla.
Ti si tako... Oduvek si bio...
Uzorni član manjine?
Dobar učenik. Ovo ne liči na tebe.
Ne, ovo sam ja, gđo H. Ovo sam ja.
Ovo je zbog toga što nisi proglašen za najboljeg... -Baš me briga za to!
Samo je mom ocu stalo do toga.
Dobro. Žao mi je.
Džeremi, molim te. Nemoj ovo da radiš.
Šta god da misliš
ili osećaš, ovo nije odgovor.
Obećavam ti, šta god da si planirao,
ne želiš da se obistini.
Kako to možete da kažete ako još ne znate moje planove?
Jer govoriš o...
Nasilje nikada nije odgovor.
Uz dužno poštovanje, g. H,
ne znate o čemu razmišljam.
Ne znate šta osećam i nemate pojma šta sam planirao.
Nemojte prebrzo da zaključite da je ideja loša.
Zar nam ne govorite uvek da odelo ne čini čoveka?
Ovde nije reč o odelima.
Ovo je stvaran život i ti imaš pištolj!
Molim te... - Tiše.
Molim te. Ovo je ludost.
Nije. Ja nisam lud.
Naravno da nisi, ali ovo jeste.
Pogledaj se.
Ne želim da napraviš grešku.
Ovo nije greška.
Ovo nisu "Kolumbajn", "Sendi Huk" ili "Parklend".
Ja nisam Sang-Hi Čo. Nisam mentalno bolestan.
Morate shvatiti da sam potpuno razuman.
Dobro.
Zašto ne bismo razgovarali o tome?
Pošto očigledno ne razumem,
reci mi šta tačno planiraš s tim pištoljem.
Gambit.
Ako želiš da razgovaraš, razgovaraj.
Ne izbacuj neke zagonetne šahovske metafore.
Pošteno.
Uostalom, već smo potrošili dovoljno vremena.
U 13:50, kad se oglasi zvono
i završi se osmi čaš,
stajaću na hodniku i pucaću učenicima u glave
dok izlaze iz učionica.
Zašto? Zašto bi to uradio?
Ne želim. Moram to da uradim.
Moram svima da pokažem da to mogu i da je to problem.
Pomisli na bol koji ćeš naneti drugima.
Ljude koje ćeš povrediti.
Ti najbolje znaš kakav je to bol. Tvoj brat...
Ovo radim upravo zbog svog brata. Ovo je za njega.
Ne... On ne bi ovo hteo.
Ne znate to. Jedva ste ga poznavali.
Uostalom,
rekao sam vam samo šta ću da uradim.
Još vam nisam rekao zašto.
Nije bitno. Dobar razlog ne postoji.
Stvarno? To mislite? - Znam to, Džeremi.
Znate li kakav je ovo pištolj, gđo H?
To je pištolj.
Ovo je poluautomatski pištolj od 9 mm sa okidačem od 5 kg.
Inače sadrži 10 metaka, ali s dodatnim šaržerom ima 20.
Istim pištoljem je ubijen moj brat.
Taj nije imao prigušivač, ali on nije ni bio potreban u glasnom bioskopu.
Te večeri je bio neraspoložen.
Tog popodneva je dobio četvorku iz eseja,
a tata je došao kući i saznao to. Strašno su se posvađali.
Tata mu je rekao da će ga izbaciti ako dobije još jednu četvorku.
Pa je Li odjurio i otišao da se izduva na najbolji način koji je znao.
Otišao je u bioskop.
Platio je 11,5 dolara za kartu.
Kupio je velike kokice i sok
i požurio da uhvati dobro mesto i odgleda trejlere.
Obožavao je trejlere.
Uspeo je da uživa u 47 minuta besprekorne akcije
pre nego je čovek u tom istom zadnjem redu napunio pištolj
i počeo da puca gledaocima u potiljak, jednom po jednom.
Zahvaljujući vrhunskim zvučnicima u bioskopu,
većina je mislila da su pucnji deo filma.
Kako sam rekao, prigušivač nije bio potreban.
Ubio je devetoro ljudi pre nego što su shvatili šta se dešava
i počeli da trče prema izlazima.
Moj brat je bio osmi.
Za sedam minuta, 26 ljudi je bilo mrtvo, a još toliko ranjeno.
Samo zato što je pogrešan čovek imao ovo.
Sećam se kad mi je direktorka javila.
U početku joj nisam verovala. Nije imalo smisla.
Nije. To su i ponavljali.
"Besmisleno. Besmislen čin nasilja".
Dvadeset i šestoro mrtvih.
Samo zato što je neki psihopata sebi utuvio u glavu
da će pucanje nekim ljudima u potiljak biti zabavno.
Džeremi, tako mi je žao.
I meni je. - Sigurno je bilo strašno.
Jeste. To je bilo najgore iskustvo u mom životu.
Zašto to onda želiš da ponoviš?
Ne razumete? Ne želim to da ponovim. Želim to da prekinem.
Prekineš? Misliš da...
Ne, nisam to mislio. Mislim...
Do kraja dana ću verovatno biti mrtav. Prihvatio sam to.
Ne, da prekinem ovu...
Ovu epidemiju.
Poziv koji ste dobili od direktorke,
neko ga dobije 800 puta mesečno.
10.000 godišnje, a to su samo ubistva.
Ako dodate i samoubistva, broj je trostruko veći.
Protiv oružja si, a pretiš mi pištoljem.
Dajte, vi ste profesorka književnosti.
Bar vi bi trebalo da cenite ironiju.
Ovo nije ironično, Džeremi. Ovo je ludo.
Dušo, šta to radiš?
Znate li odakle mi pištolj?
Hajde, pogodite.
Od tate? - Tako je.
Kao da bi moj tata imao muda da uzme pištolj.
Ne, on svoje bitke vodi novcem.
Pretpostavljam da nisi blizak s ocem.
Nećemo da razgovaramo o meni i mom tati.
Pogađajte odakle mi pištolj. - Ne znam, Džeremi.
S interneta. Možete li da verujete? Kupio sam ga onlajn.
Nije baš bilo lako, ali nije bilo ni teško.
Čekao sam nekoliko meseci i napravio nekoliko lažnih profila,
a onda je jednog dana stigao poštom.
Zajedno s prigušivačem, dodatnim šaržerom i šest kutija metaka.
Čovek koji je ubio mog brata, Džejms Dankan,
on je svoj kupio na izložbi oružja.
Platio je gotovinom i nije trebalo da pokaže ličnu kartu.
Obavio je sve za manje od pola sata.
Posle toga je vozio 900 km
da bi ostvario svoj plan u bioskopu.
Niko ne zna kako je izabrao to mesto.
Niko ne zna zašto je to uradio,
a znamo da mu je neko prodao pištolj
kojim je mogao da ubije 26 ljudi za sedam minuta.
Sada mi recite šta ovde nema smisla.
A šta ćeš ti?
Pucaćeš po školi da bi dokazao da treba zabraniti oružje? To ćeš?
Džeremi, to...
Dušo, to nije dobra ideja.
To je sjajna ideja.
Nemoj.
Ko je to?
Rekla sam ti da kasnim na sastanak. Očekuju me.
Pitaće se gde sam. - Ćutite.
Ko je Greg? Ko?
On je moj advokat.
Advokat?
Imate problema sa zakonom, gđo Hil?
Da si mi dozvolio da ga pozovem, otkazala bih.
Sad će me tražiti.
Nastaviće da me zove.
Dozvoli da ga pozovem i kažem mu da neću doći.
Možda nisam najbolji učenik, ali nisam tako glup.
Koja je šifra?
Da li sve moram da vas pitam dva puta? Koja je šifra?
0317.
Rođendan vaše ćerke?
Mog rođaka.
Pošalji poruku Gregu.
Šta želite da poručite?
Izvini, zaglavila sam u saobraćaju. Uskoro stižem. Ne brini se.
Evo vaše poruke. Da je pošaljem?
Da. - Poruka je poslata.
Eto. Gde smo stali?
Bio si blizu da shvatiš koliko je ovo velika greška.
Preporučujem vam da razmišljate pozitivno.
Ovde smo da bih vam ispričao šta radim,
a ne da biste me vi odgovorili od toga.
I ponavljam... Morate da shvatite
da ovo nije impulsivna odluka.
Ovo nije besmisleni čin nasilja.
Dugo sam planirao ovo.
Do najsitnijeg detalja.
Znam gde treba da budem
i kada moram da budem tamo.
Sve sam promislio.
I znam da, kada uradim ono što moram,
ljudi će otvoriti oči i zaustaviti nasilje vatrenim oružjem.
Recimo da si u pravu.
Nisi, ali recimo da jesi.
Ubićeš gomilu nevine dece
i dobićemo Džeremijev zakon o kontroli oružja.
To ne znači da je u redu ubiti...
Naravno da jeste. - Džeremi, ne.
Ne možeš ti da odlučiš ko će da živi, a ko mora da umre.
To ne ide tako. - Naravno da ide.
Trebalo bi da vi to znate. - O čemu pričaš?
Nije vam dosta kolena na vratu?
Čijeg kolena? - Dajte, znate o kome govorim.
Kolenu. Onom koje vas prati po prodavnicama,
koje vas zaustavi zbog glupog saobraćajnog prekršaja,
koje pozove policiju jer se igrate s njegovom ćerkom u parku
jer misli da tamo ne pripadate. Kolenu koje ne želi da vas zaposli
jer imate pogrešno ime.
A ako vas zaposli, plaća vas manje
od manje kvalifikovane osobe pored vas.
Kakve to veze ima...
Kolenu koje u trenutku može da vam oduzme život.
Čak i dok sedite u svojoj kući.
O tom kolenu.
Ono odlučuje ko će živeti, a ko mora da umre.
Kuda ovo vodi, Džeremi? - Ne pratite me?
Radim ono što moram.
A ja radim ono što ja moram.
A ponekad morate da žrtvujete piona pored kralja.
Ponekad onog pored kraljice. U svakom slučaju,
žrtvujete pione da biste pobedili.
Ovo nije igra.
Ovo je život!
Pobeđuješ tako što si dobra osoba, vodiš srećan život
i pomažeš drugima da rade to isto.
To i radim!
Hipotetički, ako izađem odavde i ubijem stotinu ljudi,
a usvojimo zakon koji statistiku smanji za čak trećinu,
spasiću preko 15.000 života
u prvih pet godina.
To je 165 spašenih života
na svaki koji bi danas uzeo.
Vi mi govorite da to ne radim.
Tako je. - Prestanite.
Kažete da ako voz treba da udari 165 ljudi,
a vi možete da ga skrenete da ubije samo jednu osobu,
vi ga ne biste skrenuli. Nadam se da biste!
Čak i ako je ta osoba tvoj brat Li?
To nije važno.
Izračunajte. - Nema tu matematike.
Vrednost ljudskog života nije merljiva.
Raduje me što ću vam dokazati suprotno.
Nećeš ništa dokazati. Ovo nije problem tramvaja koji juri.
Zar nije?
Ti ne skrećeš voz,
ti ga voziš!
Pa šta? Treba samo da sedim?
Ovako se ne menja svet, Džeremi.
Menja se.
Promenite svet tako što im oduzmete moć.
Znate li za bolji način? - Ne.
Ali ubiti nekoga da bi dobio ono što želiš nikada nije u redu.
Da vidimo. Nakon što je Dankan ubio mog brata i 25 ljudi,
pridružio sam se Učenicima protiv vatrenog oružja.
Senat je doneo zakon kojim bi se zabranili pištolji poput ovog
i trgovina kojom je Dankan došao do svog pištolja.
I kojom si ti došao do ovoga. - Brzo kapirate, gđo H.
Obilazio sam proteste, kuće,
prikupljao potpise i pisao razglednice.
Govorio sam na marševima!
Kontrola oružja!
Dao sam sve od sebe da taj zakon prođe.
Ali kao i svaki zakon o oružju
o kojem Kongres glasa posle masovnog ubistva,
odbili su ga.
Šezdeset prema četrdeset. Nije bilo ni blizu.
Bum!
Tek tako. Potrošio sam energiju,
vreme i trud, a nisam postigao ništa.
Jer je na kraju dana
odluka zavisila od političara.
Političara koji su korumpirani,
onima koje plaća NRA
ili onima koji ne žele da budu neposlušni jer se bliže izbori.
Ako imaš problem s vladom,
trebalo bi da se kandiduješ.
Već si predsednik učeničkog veća.
Pohađaćeš Harvard. Na pravom si putu.
Neka te izaberu.
Glasaj o zakonu. Predloži ga. Uradi to na pravi način.
Izgradi svoje nasleđe. - To i radim.
Samo preskačem sva sranja.
Kad smo Li i ja išli u šesti razred,
učiteljica nam je dala nenajavljeni ispit.
Dala nam je parče papira na kojem je pisalo:
"Pažljivo pročitaj uputstva i reši."
Pročitao sam prvo pitanje.
"Napiši svoje ime u gornjem desnom uglu."
"To je lako", pomislio sam.
Napisao sam svoje ime. Džeremi Ču.
Drugo pitanje...
"Okreni stranicu i u centru nacrtaj zvezdu."
Pa sam nacrtao zvezdu.
Treće pitanje...
"Savij donji levi ugao stranice i nacrtaj krug."
Četvrto pitanje: "Napiši reč 'pas'."
Svako pitanje je bilo sve lakše,
do poslednjeg uputstva.
Pitanje broj 25...
"Zanemari pitanja od jedan do 24
i predaj prazan komad papira.
Svaki će učenik dobiti pet plus."
I? - To je bio trik.
Glupi trik da bi se deca osećala glupo.
Sjajno sam rešio taj ispit.
Nacrtao sam savršenu zvezdu i napisao svoje ime bez greške,
da bih saznao da je sve bilo besmisleno.
Ništa nije značilo.
Li je odmah sve pročitao do kraja. Bio je pametniji.
Ali neću opet pasti na taj trik.
Naravno, mogao bih da provedem 20 godina u politici
i polako se trudim sa zakonima.
Ili...
Mogu da budem pametan i sve preskočim.
Nisi shvatio poentu te lekcije. - Stvarno?
Dok si ti ludeo jer su te prevarili da nešto radiš,
ostala deca su se zabavljala crtajući zvezde i krugove.
Uživali su šarajući i odgovarajući na laka pitanja.
Za njih je to bila zabava. U tome je bila poenta, dušo.
Taj život nije ispit iz kojeg moraš da dobiješ peticu.
To je radost zbog crtanja zvezde,
jedenja pice ili slušanja lepe muzike.
Besmislene stvari... U njima je poenta. U tim sranjima.
Dajte, gđo H. Muzika nije lepa.
Ona je samo matematika.
Ređanje nota koje je teoretski tačno
ili nije. Muzika je samo to.
Lepota se nalazi između nota.
Zar ne osećaš ništa
dok sviraš neku sonatu na svom violončelu?
Sviram ga jer je tata počeo da me tera kad sam imao 7 godina.
Mogu savršeno da ga sviram ceo dan i ništa ne osetim.
A tata uvek plače kad me sluša.
Ali to nije zbog muzike.
Podsećam ga na Lija.
To je ono sjebano kad ste blizanac koji preživi.
Moje postojanje tera moje roditelje u plač.
Žao mi je, Džeremi.
To je sigurno strašno. Ne mogu ni da zamislim.
Šta god da uradim, nikad neću biti dovoljan.
Uvek ću ih rastuživati.
Neka se onda ta tuga isplati.
Nećeš mi verovati, ali znam kako je
izgubiti voljenu osobu zbog pištolja.
Istina je.
U školi ne govorim o svom poreklu.
Kad odrasteš siromašan i crn
u najgoroj četvrti Majamija,
a želiš da radiš u školi poput ove,
nisi voljan da razgovaraš o svom detinjstvu.
Ali ispričaću tebi jer ćeš ti shvatiti.
Bio je to 12. rođendan mog rođaka Džeja.
Imala sam osam godina.
Prijateljica Džasmin i ja
smo se igrale školice kod rođaka.
Bila sam toliko koncentrisana na stajanje na jednoj nozi
da nisam primetila da Džej trči trotoarom,
niti da ga juri policijski auto.
Taj zvuk...
I dalje mislim da nikad nisam čula ništa glasnije.
Bilo je gotovo pre nego što sam shvatila šta se dešava.
Sve je trajalo deset sekundi.
Znam kako ti je.
Znam kako je kad ti neko oduzme nekoga.
Rođendan vašeg rođaka. Šifra na vašem telefonu.
Žao mi je što je vaš rođak poginuo,
ali on vam je bio samo rođak.
Ja sam izgubio brata blizanca.
Tako da ne znate kako mi je.
Ali znam, Džeremi.
Moj rođak, kao i mnogi crnci u ovoj zemlji,
imao je metu na leđima.
Samo se igrao pištoljem igračkom.
Pitao si me kako je imati njihovo koleno na vratu.
Jebeno je bolno.
Ali ne vidiš da crnci uzimaju oružje da bi se odbranili.
Možda bi trebalo,
jer bi onda Kongres sigurno obratio pažnju.
Masovna ubistva se stalno dešavaju i ništa.
Spomenuo si "Sendi Huk". Deca, Džeremi.
Ništa se nije promenilo.
Posle "Parklenda", ništa. Noćni klub "Puls", ništa.
Las Vegas... Ništa.
Ovo će samo povrediti još ljudi
i izazvati još patnje...
Glasni ste. - Slušaj me, molim te.
Samo ćeš uništiti živote, uključujući svoj.
Ništa nećeš promeniti.
Hoću.
Zato vi razgovarate sa mnom danas,
da možete da ispravite stvari.
Šta?
Kada se sve ovo završi,
neko će morati da im kaže zašto sam to uradio.
Svedok koji će im objasniti da nisam bio lud.
Da sam to uradio kako bih spasio hiljade.
I šta onda očekuješ od ljudi?
Da ti oproste? Poštuju te? Potapšu te po leđima?
Trebalo bi da donesu smislene zakone
da se ovako nešto ne bi ponovilo.
Žao mi je, Džeremi.
Tako se stvari ne postižu.
Verujte mi. Poznajete me, uvek uradim domaći zadatak.
Ovo će upaliti.
Zašto ja?
Dajte, gđo H...
Ne znate da ste mi najomiljenija nastavnica?
Ovo nije smešno...
Gđo Hil? Unutra ste?
Zaboravila sam knjigu kod vas. Mogu li samo da je uzmem?
Ako pisnete, počinjem da pucam
i prvo ću da upucam vas.
Ima li koga?
Gđo Hil?
Gđo Hil, to ste vi?
Sarađujte.
Ako nešto pokušate, moraću da je ubijem i vi ćete biti krivi.
Ćao, Anđela! - Džeremi, kako si?
Prilično dobro. Izvini što te nismo čuli.
Gđa Hil mi pomaže s onim skečom
koje Učeničko veće sprema za Dan maturanata.
To zvuči zabavno.
Ako je praviti budalu od sebe ispred škole zabavno,
može se i tako reći.
Zar to nije poenta Dana maturanata?
Znaš da je kraj srednje
pa prestaneš da brineš o mišljenju drugih.
Valjda.
Ali pokušaću da izbegnem šlag u lice.
Sigurno ćeš biti sjajan. - Hvala. Nadam se da hoću.
Uglavnom, izvinjavam se na prekidu.
Ostavila sam knjigu iz engleskog
i htela sam da je uzmem pre zvona.
Mogu li da pogledam? - Naravno. Uđi.
Gđo Hil, izvinite što smetam. - Nema problema, Anđela.
Evo tvoje knjige. Čitava je. - Super. Hvala.
Drago mi je što je nisi zaboravila.
Vidimo se u ponedeljak. - Vidimo se.
Gđo Hil, ono o čemu smo ranije razgovarale...
Nikome niste rekli za to?
Ne, naravno da nisam.
Dobro. Poželite mi sreću.
Džeremi... - Šta je?
Želim da ti kažem da mi je ove godine bilo lepo s tobom na hemiji
i mislim da si baš sladak.
Pitala sam se da li bi hteo da me odvedeš
na prolećni ples sledećeg meseca. Kao pratilju.
Anđela...
Ovo je dobro iznenađenje ili loše?
Definitivno dobro. Rado bih išao sa tobom,
ali ti si pozvala mene pa bih ja bio tvoj pratilac.
Zvuči dobro? - Zvuči sjajno.
Savršeno. Moramo da se vratimo ovom skeču,
ali razgovaraćemo kasnije.
A ti kreni da tražiš haljinu.
I javi mi koje je boje da ne kupim pogrešan buketić.
Hoću. Čujemo se kasnije.
Sjajno. Jedva čekam.
Ćao. - Ćao.
Zapravo, Anđela... - Da?
Nema veze ni sa čim, ali mogu li da pogledam tvoju knjigu?
Nešto me zanima.
Hvala. - Ne, čekaj.
DŽEREMI IMA PIŠTOLJ!
Ne!
Anđela?
Bože... Ne, ne, ne, ne...
Šta si to uradio?
Umuknite! - Šta si to uradio, dođavola?
Rekao sam da ćutite.
Za ovo ste vi krivi.
Nisam hteo... Nisam hteo...
Da niste pisnuli.
Samo ćutite.
Opet ću zaključati vrata.
Da se niste pomerili.
Dobro...
Svi su na času.
"Dobro"? "Dobro"?
Ništa nije dobro, Džeremi.
Šta si to uradio?
Mislili ste da ćete joj dati knjigu bez moje provere?
Poznajete me četiri godine i mislite da sam tako glup?
Ne. Ja sam povukao okidač, ali vi ste je ubili.
Sranje! - Tišina!
Ti si to uradio.
Uostalom, zar to nije ono što si hteo?
Zar to nije tvoj veliki plan?
Ne, zapravo nije.
Anđela nije bila na mom spisku.
Spisku? Imaš spisak?
Rekao sam vam da nisam lud.
Ne želim da ubijem više ljudi nego što treba. Ovo mi nije zabava.
Ko je na spisku?
Devetoro učenika. Samo devetoro.
Ko su oni?
Problem sa Kongresom je da oni to neće sprečiti
jer ih se to ne tiče.
Odbijaće zakone o kontroli oružja i trpaće novac NRA u džep,
a neće osetiti bol jer su izgubili nekoga zbog toga.
Ko je na spisku, Džeremi? - Zar vam nije jasno?
Pokazaću im šta je bol.
Pokazaću im kako je izgubiti sina ili ćerku
pa će odmah znati kako da glasaju.
Postoje tri kongresmena i jedna kongresmenka
čija deca pohađaju ovu školu.
Svi su glasali za oružje. To je prvih šestoro na spisku.
Loren je na spisku jer joj tata lobira za NRA.
Bobi i Brajan su na njemu
jer im mama radi za "Smit i Veson".
Kad shvate da ovo može da se dogodi i njima,
da ovaj problem utiče na sve,
zaustaviće to.
Ti si lažov. - Šta?
Ti si samo lažov.
Kunem vam se da sam vam govorio istinu.
Želiš da ljudi misle da si nekakav mučenik
i da se žrtvuješ za dobrobit čovečanstva,
ali ovo nije mučeništvo. Ovo je ubistvo.
Ovo je osveta. - Nije osveta.
Jeste.
Kriviš Kongres za Lija i želiš da im se osvetiš.
Razumem to. Zaista.
Nakon što je moj rođak ubijen,
stalno sam maštala o tome kako ubijam policajce.
Zamišljala sam kako pucam u njih.
Prirodno je tako razmišljati, ali...
Ovo nije to. Ja ih ne lovim.
Ma, da.
Vrebaš njihovu decu, što je još gore.
Ovo nije plemenito ni herojski.
Ti ne želiš da promeniš svet.
Ti samo želiš da se osvetiš ljudima na koje si ljut.
Ovo nije "oko za oko".
Želim da odgovorni znaju
kako je izgubiti nekoga bez razloga.
Misliš na iste ljude čiji životi su bili ugroženi
na Kapitolu tokom pobune kad su neki poginuli?
Zaustavite krađu!
Istim ljudima je moć značila toliko
da nisu hvatali domaće teroriste niti pokrenuli istragu!
Misliš na te ljude?
Maskiraj to u politički aktivizam koliko želiš,
ali sebično je i pogrešno.
I radiš to samo da bi tebi bilo bolje.
Na kraju nisi ništa drugačiji od njih.
Grešite, gđo H. I verujte mi,
imate sreće što me nije briga za osvetu.
Da želim da ubijem sve odgovorne
za Lijevu smrt,
vi ne biste živi napustili ovu učionicu.
Šta? Sada kriviš i mene?
Sjajno je što ljudi rade bez razmišljanja o posledicama.
Rekao sam vam da je Li otišao u bioskop
posle svađe zbog loše ocene s tatom.
Pogodite ko mu je dao lošu ocenu! -Pa šta?
Želiš da se osećam krivom zato što sam Liju dala četvorku?
Nije bio dobar. Dala sam mu četvorku, nisam ga ubila.
Ne bi bio u tom bioskopu da nije bilo vas.
Poznavali ste ga.
Trebalo je da znate šta ta četvorka znači u našoj kući.
Zato si izabrao mene?
Zato meni sve ovo govoriš?
Zato što tvom bratu nisam dala dobru ocenu?
Izabrao sam vas jer je vaša učionica na kraju istočnog krila
gde mojih devet meta ima osmi čas.
Kada u 13:50 zazvoni zvono
i oni izađu, ja ću čekati.
Trebalo bi da počnem da se pripremam.
Bože...
Da li vas zanima gde sam nabavio ovo?
Na internetu? - Tačno. Pogodili ste.
Spustiću pištolj,
ali držaću ga blizu.
Brzo povlačim pa nemojte misliti da ne mogu da vas ubijem
jer on nije u mojim rukama. Jasno?
Jasno.
Dobro.
Ovo je taktički karabin M15.
Gasni poluautomatski pištolj sa nišanom ACOG
i prigušivačem bljeska.
Šaržer sadrži 30 metaka kalibra 5,56
koji ispucani izlaze iz cevi
brzinom od 2000 metara u sekundi.
Bez metaka je težak 2,9 kg,
ima lak okidač i precizan je na preko 460 m.
Šteta što je napravljen za ubijanje ljudi.
Ranije ste rekli da ne odlučujem ja ko će živeti, a ko će umreti.
Da to ne ide tako.
Da li biste rekli isto za policajce koji su vam ubili rođaka?
Jer mi izgleda da policija o tome odlučuje,
pogotovo kad se radi o crnačkim životima.
To nije isto.
A ja ovde sastavljam svoje lično oružje za masovno uništenje.
Ne!
Stani!
Samo prestani.
Gotovo je.
Nikako nije gotovo. - Dosta.
Neću dozvoliti da povrediš još nekoga.
Daj mi moj telefon.
Hajde, izvadi ga iz džepa
i spusti ga na pod. Odmah!
Ako to ne uradim? - Daj mi ga.
Upucaćete me? - Ne želim to.
Ali rekla sam da neću dozvoliti da još nekoga povrediš.
Daj mi moj telefon.
Ne šalim se, Džeremi! Uradi to odmah!
Polako. Daj mi moj telefon.
Žao mi je, gđo H. Ne mogu.
Džeremi, ne želim da te povredim.
Ne biste mogli da povredite svog učenika.
Ti nisi učenik.
Ti nisi ni osoba. Ti si čudovište!
Koliko god u to želite da verujete, znate da to nije istina.
Ja sam samo tinejdžer.
Ja sam samo mladić u zabludi koji ne razume svet.
Ja sam samo Džeremi Ču, društveni šahista,
a vi ste moja nastavnica i ne možete da me povredite.
Jer je vaša dužnost da mi pomognete.
Izabrao sam vas jer sam znao da možete da mi pomognete.
Spusti telefon na pod
ili ćeš saznati koliko grešiš.
A možda sam vas izabrao jer sam znao da ako postane gusto,
nećete moći da me sprečite.
Možda sam vas izabrao jer sam znao da ste preslabi.
Džeremi. - Ne možete to da uradite.
Džeremi!
Dobro. Dobro.
Izvinite. Evo. - Polako.
Polako. Dobro.
Tu je. - Polako.
Polako. - Spusti ga.
Probudite se.
Znam. Žao mi je. Nisam ovo hteo,
ali niste mi ostavili izbora.
Nemojte tako da me gledate.
Trebalo bi da budete zahvalni što vas nisam upucao
posle onoga što ste pokušali.
Imate sreće što mi je uopšte potreban svedok.
Znam da vam nije lako, ali ne brinite se. Uskoro će biti gotovo.
Približavamo se kraju.
Još samo 19 minuta.
Izgleda da sam sebi dao više vremena.
Petica za trud, gđo H... Ali to neće upaliti.
Želite da vam izvadim to iz usta? -Da.
Ne mogu da vas pustim, ali voleo bih da razgovaram s nekim
pre kraja časa da ubijem malo vremena, a sigurno vam nije prijatno.
Može, ali pod dva uslova.
Kao prvo. Bez vrištanja, očigledno.
I drugo, morate nešto da mi odgovorite.
Da li pristajete na ove uslove?
Recite mi... Na kakav ste to sastanak danas zakasnili?
Šta?
Sastanak zbog kog je advokat slao poruku
i zvao vas ceo dan...
Nije važno. - Dajte, gđo H. Radoznao sam.
Vi ste profesorka engleskog u srednjoj školi.
Šta će vam advokat? Zašto se nalazite sa sudijom?
Žao mi je.
Ne volim da razgovaram o privatnom životu sa učenicima.
Mogao bih opet da vam zapušim usta. Pristali ste na uslove.
Jebeš tvoje uslove, derište jedno.
Znam da me nećeš ubiti.
Ja sam ti svedok, zar ne?
Uradi šta planiraš, ali meni je dosta razgovora.
Dobro. Impresioniran sam. Nisam znao da to imate u sebi.
Ali u pravu ste. Neću vas ubiti.
Zapravo, neću ni da vas mučim.
Ali zapamtite,
za 17 minuta
staću u taj hodnik i počeću da pucam.
Vaše ponašanje će uticati na to da li ću ubiti samo devetoro
ili možda 10, 11 ili 12...
Rekao si da nećeš ubiti više ljudi nego što moraš.
Ako mi kažete ono što želim da znam, neću morati.
To nije pošteno.
Moj privatni život nema veze... - Naravno da ima!
Advokat vas zove i pokušava da vas pronađe.
Ako pozove kancelariju, to će pokvariti moje planove.
Kakva šteta bi to bila. - Zapravo, bi.
Da nas prekinu sada, dogodilo bi se samo to
da bi poginulo još ljudi. Pogrešnih ljudi.
I onda bi sve bilo ni za šta.
Zato mi recite zašto se nalazite sa sudijom.
To nije sastanak.
Radi se o saslušanju u vezi sa starateljstvom.
Starateljstvom?
Zar se razvodite?
Nisam htela da bilo ko sazna.
Bar ne do sledeće godine, dok svi ne odu negde tokom leta.
Dobra vest je da ja neću nikome reći.
Više me nije briga.
Očigledno se niste lepo razveli ako idete na sud.
Ne baš.
Nisam navikla na ovo.
Privatnu školu i bogataše.
Rekla sam ti da sam iz siromašne četvrti Majamija.
Pohađala sam državnu školu
i državni fakultet.
I zaista sam se trudila.
Na diplomskom sam se trudila još više.
Polako sam napredovala da bih ušla u krug bogatih ljudi,
učeći njihovu decu da se trude.
Onda sam upoznala čoveka
koji me je oborio s nogu
i čija porodica je slučajno imala gomilu novca.
Venčali smo se i dobili ćerku.
I on je odjednom očekivao da ću ja prestati da se trudim.
Rekao je da ne moram da radim
iako sam mu ja govorila da bi trebalo.
Želela sam to. Volim svoj posao.
Naravno, ponekad sam morala da ostajem duže
zbog roditeljskih sastanaka
ili nisam mogla da se zabavljam zbog ispravljanja testova.
Ali uživam u tome.
Zar je to toliko pogrešno?
Da li to znači da sam loša majka?
Ne znam, gđo H.
Ali znam jednu stvar.
Vi ste zaista sjajna nastavnica.
Možda ja nisam najbolji primer, ali jeste.
Liju ste bili omiljeni.
Optužio me je da mi je više stalo do učenika nego do vlastitog deteta.
I kao što sam rekla, bogat je,
a ja sam glupo potpisala predbračni ugovor.
Sada ima skupe advokate, a ja imam Grega.
I propustila sam saslušanje pa nisam sigurna
koliko će mi pomoći to što sam dobra nastavnica.
Bože...
Poslednje što sam ikada htela
bilo je da moja ćerka odrasta u razorenom domu.
Kako god... Umorna sam.
Možda je bolje da živi sa njim.
Sa stanovišta deteta mogu da vam kažem da to nikad nije bolje.
Moji roditelji su se razveli prošle godine posle Lija,
a ako je vaša ćerka imalo slična meni,
neće želeti da se uopšte razvedete.
Moja ćerka nimalo ne liči na tebe!
Trebalo bi da mi budete zahvalni!
Zahvaljujući meni, ona će odrasti bez straha
da ode u bioskop...
Zbog tebe će odrasti prestravljena!
Ionako će odrasti prestravljena.
Nisam ja stvorio taj strah, nego koleno na vašem vratu.
Džeremi...
Čaša je polupuna ili poluprazna.
Dobra vest je da imate sjajan izgovor
što ste danas propustili saslušanje.
Džeremi, preklinjem te. Nemoj to da radiš.
Rekao sam vam da sam sve isplanirao.
Ako ništa drugo, daćeš im razlog.
Možda umesto zakona o kontroli oružja
odluče da daju pištolje nastavnicima.
Kako ti se to čini? - Zato ću vas ostaviti u životu.
Vi morate da ih ubedite. Vi morate da se pobrinete za to.
Oni će samo znati da si ti ubica.
To ti je jasno, zar ne? Ovo je ubistvo.
Ubio si Anđelu.
Tiše ili ću vam opet zapušiti usta.
Slušaj sebe. Lud si. Ovo je ludost.
Nisam! Svi ostali su ludi.
Po ceo dan šetaju i misle da su bezbedni.
Kao da je u redu da je 27 miliona komada oružja
prošle godine prodato u SAD-u.
Doneti pištolj u školu i upucati prijatelje nije normalno.
Naravno da nije. To je radikalno!
Normalno ne pali.
Ući ćeš u isotriju
kao još jedan sociopata koji je gledao previše nasilnih filmova
i igrao previše nasilnih video-igrica.
Štaviše, kad me pitaju šta se ovde desilo,
reći ću im da si bio pomahnitao.
Da si sve vreme govorio nesuvislo
i da si razgovarao sam sa sobom. -Ćutite.
Da si razgovarao sa zamišljenim ljudima
i sa svojim bratom Lijem.
Rekao sam da ćutite! - Nećeš me ubiti.
Ako me ubiješ, neću morati da pričam ljudima koliko si lud.
Neka puste mašti na volju.
Nećete to reći ljudima.
Ako im to kažete, sva ona deca će poginuti ni zbog čega.
Ako želite da njihovi životi i smrti nešto znače,
reći ćete istinu.
Reći ćete svetu zašto sam to uradio.
Pobrinućete se za to. - U pravu si.
Reći ću istinu.
Reći ću da si pucao po školi
jer si bio ljut što nisi proglašen za najboljeg učenika.
Pripazi se, kučko.
Nisam se šalio u vezi sa širenjem spiska.
Želiš još mrtvih na savesti? Dobro.
Evo.
Hana će izaći s istorije. Mogu da ubijem i nju.
Džop i Kara...
Biće kao da pucam na ribe u kofi.
Samo napred. Nećeš me ubediti da sam ja za to kriva.
Ali zapamti, što više ljudi ubiješ, delovaćeš luđe.
Ali dobra vest je
da ćeš skrenuti ljudima pažnju na mentalno zdravlje.
Samo se pitam...
Šta će ovo učiniti tvojoj mami i tvom tati.
Jedno je kad ti sina ubije pomahnitali ubica,
ali kad ti sin postane ubica?
Ne mogu ni da zamislim kako je to.
To će ih slomiti. - Svejedno. Jebeš mog tatu!
Nije učinio ništa da ovo spreči!
Nije da je sjajan otac koga ću izneveriti.
Stalo mu je samo do ocena i do Harvarda.
Upropastićeš i njega i majku.
Mediji će ih progoniti. Biće izopšteni.
Moraće da promene imena i odsele se negde
gde niko neće znati ko im je sin.
Ne znate o čemu govorite.
Samo čekajte da izglasaju taj zakon i da se statistika pokaže.
Moji roditelji će biti ponosni
kad vide koliko sam života spasio.
Biće ponosni na mene.
Pretvaraće se da nikad nisi ni postojao.
Govoriće: "Li nikad nije imao blizanca."
Radim to za Lija!
Želiš da to ozbiljno kažem tvom ocu?
Ošamariće me jače nego što si ti.
Ne, upaliće. On će shvatiti.
Na kraju će shvatiti.
Zašto ga ne pozoveš?
Reci mu.
Reci im da to radiš za Lija pa da vidimo šta će reći.
Zaista mislite da sam tako glup?
Šta je? Plašiš se da ga pozoveš?
Možda jer se plašiš da tačno znaš šta će reći.
Tako dakle. Nije u tome stvar.
Tebi je dosta očevog kolena na tvom vratu.
Jebite se! I znam šta pokušavate.
Želite da me uzrujate.
I bogami uspevam. Pogledaj se.
To sa taticom te baš pogađa.
Samo vi pričajte, gđo H,
imate još nekoliko minuta.
Zaista se plašiš da ga pozoveš, zar ne?
Plašiš se svog oca!
Baš kao što si rekao, čaša je polupuna i poluprazna.
Posle svega što je učinio za tebe, pretvorio si se u derište.
Nije učinio ništa za mene! - Ma, daj.
Pogledaj koju školu pohađaš.
Tvoje obrazovanje, hrana, tvoja kuća i automobili.
To nismo imali svi.
On ti je to omogućio.
I možda je bio strog prema tebi,
ali samo zato što ti želi najbolje.
A ti ćeš sad da upropastiš porodično ime
i slomićeš mu srce.
A nećeš ni da se oprostiš od njega?
Već je izgubio Lija.
A znaš kako je teško kad ne možeš da se oprostiš
ni nekome zadnji put kažeš da ga voliš?
A sad ćeš to opet da mu priuštiš,
ali ovog puta s dodatkom krivice?
Pozovi ga.
Oprosti se.
Reci mu da ga voliš.
Ne, neću mu reći šta planiram.
Nisam glup. - U redu je, dušo.
Ne moraš da kažeš ništa što ne želiš.
Samo nemoj da nestaneš.
Ne možemo da dozvolimo da vi vrištite u pozadini, zar ne?
Džeremi...
Molim te. Džeremi, nemoj...
Džeremi, prestani. Ne!
Prestanite!
Halo? - Ćao, tata.
Džeremi?
Da, ja sam.
Kako si?
Čiji je ovo mobilni? Zoveš me iz škole?
Nisi na času?
Imam slobodan čas za učenje.
Zašto onda ne učiš?
Hteo sam da te pozovem
i kažem ti da... Da te volim...
Zvao sam školu danas.
Rekli su da su proglasili najboljeg učenika pre dva dana.
Da su se odlučili za Džuliju.
Očigledno su mislili da ona to više zaslužuje.
Odlučili su se za nju pa očigledno jesu.
Možda da si više učio
umesto da se igraš tuđim telefonima...
Zbogom, tata!
Eto. Uradio sam to. Oprostio sam se.
Džeremi, molim te...
Tri minuta.
Vreme je da se namestim na položaj.
Žao mi je što vas ostavljam ovako vezanu,
ali neko će vas pronaći.
Nemojte da brinete. - Džeremi...
I hvala što ste me saslušali.
Nije da ste imali izbora, ali...
Znam da vam nije bilo zabavno.
Znam da se nismo složili, ali...
Nadam se da shvatate da su moje namere dobre.
I znam da, ako želite,
možete svetu da ispričate da sam lud.
Ko zna? Možda jesam.
Ali nadam se da shvatate kolika šteta bi bila
da ništa dobro ne izađe iz ovoga.
Zato recite svima zašto sam to uradio.
Recite im da stvari moraju da se promene
i pobrinite se da se ovo više nikada ne dogodi.
Vreme je da krenem.
Bilo je lepo, gđo H.
UČENIK ZA PRIMER
MEDIATRANSLATIONS