Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Druhý dodatek
Dobře organizovaná domobrana
je nezbytná pro bezpečnost svobodného státu.
Právo lidu držet a nosit zbraně nesmí být omezováno.
ROVNÁ SPRAVEDLNOST PRO VŠECHNY
My, lid Spojených států...
Jeremy, dělej. Musím jet.
Promiň, tati. Vteřinku.
Hlásíme se živě z Washingtonu,
kde vláda právě schválila navýšení daní.
A to na 26,5 %. Jak už jsme vás v pondělí informovali,
daň z kapitálových výnosů zůstává na 25 %.
Podrobnosti již za chvíli.
Ale nejprve se podíváme na počasí.
Ale co ten kluk z matematiky, o kterém jsi mi říkala?
Ten, jak si z tebe utahuje. Pořád to dělá?
Ano, ale jenom když je s tím svým tupým kámošem.
Jinak je v pohodě.
- Dobře. - Jo.
Dobré ráno, paní Carrie Mae.
Dobré ráno.
- Jak se dneska máte? - Dobře.
Chci vám poděkovat za to, že ji odvezete a vyzvednete a...
- Ale prosím vás. Dělám to ráda. - Proč mě vyzvedne paní Carrie Mae?
Já mám po škole schůzku. Dorazím pozdě.
Vždyť je pátek. V pátek koukáme na filmy.
Já vím.
Promiň, broučku. Tohle musí maminka vzít.
- Ahoj, Gregu. - Ahoj. Volám pro jistotu.
Jak ti je? Čeká tě velký den.
Už to chci mít hlavně za sebou.
Půjde to skvěle. Neboj se.
Vzpomeň si, o čem jsme mluvili. Všechno dobře dopadne.
A co už chceš mít za sebou?
Tak jo. Jsem připravená.
Musím se připravovat na jednání.
Uvidíme se ve čtyři u soudu. Nezpozdi se.
Neboj. Uvidíme se tam.
Mayo, zlatíčko. Promiň.
Pusťte si film s paní Carrie Mae.
Klidně si objednejte pizzu, když budeš chtít.
Ale maminka musí jít na důležitou schůzku. Rozumíš tomu?
Mayo? Pojď, zlato.
Už musím jít. Jdu pozdě do školy.
A když tu snídani brzo nedojíš, přijdeš pozdě i ty.
Mám tě ráda.
Nemůžu pochopit, proč se rozhodují tak dlouho.
Co když tě zvolí?
Budeš mít jenom dva měsíce na sepsání a naučení proslovu.
Měl bych zavolat do školy.
Ať si pospíší a už se konečně rozhodnou.
- Tati, nevolej do školy. - Proč ne?
Víš, kolik jim platím peněz?
A oni nás takhle napínají.
Vůbec by o tom neměli pochybovat.
Jsi mnohem lepší student než ta holka.
- Jak myslíš. Hlavně jim nevolej. - Fajn.
Ale když to neoznámí do konce týdne,
půjdu tam s tebou a donutím je.
Uvidíme se doma!
Jak si Angelou vysvětluje Dunbarovo vyjádření?
Zpěv ptáka v kleci?
Co chce povědět?
Kyle.
Jako malá černoška vyrůstající na jihu nebyla svobodná.
Byla v kleci.
Ano. A zpěv pro ni představoval projev svobody.
- Angelo? - To není přesné.
Je uvízlá. Je ve vězení.
Pokračuj, Angelo.
Je obětí útlaku.
- A rasismu. - Znásilnění.
Když Maya Angelou říká: "Jsem pták v kleci,"
chce, aby ji někdo viděl.
Slyšel, pochopil.
"Chci být volná."
Paní Hillová, můžu se taky proměnit v ptáka a uletět, než zazvoní?
Paní Shawová mě zabije, jestli přijdu pozdě na hodinu ženských studií.
- Co je? Prostě studuju ženy. - Můj kluk.
A já jen dodám, že za úkol přes víkend složíte báseň.
Ne víc než deset veršů, nejméně šest.
O chvíli, kdy jste si připadali jako v kleci.
Do pondělka.
Cestou ven odevzdejte eseje.
Děkuji.
BLAHOPŘEJEME ABSOLVENTŮM
KOHO POZVETE NA JARNÍ PLES?
BUDUJ SVŮJ ODKAZ
Paní Hillová?
Mohla byste mi s něčím poradit?
Samozřejmě. Od toho jsem tady.
Ale se školou to nijak nesouvisí.
Vlastně trochu ano,
ale nijak to nesouvisí s výukou.
Takže o tom textu mluvit nechceš. Copak?
Týká se to jednoho kluka.
Tak kluk. Povídej.
- Jenom kluk. - Dobrá.
Promiň. Vydrž.
To je lepší.
Tak jo. Co je s tím klukem za problém? Jak ti můžu pomoct?
Já nevím.
Chodíme spolu na laborky z chemie a pořád spolu flirtujeme.
Ale na rande mě nepozve a brzo bude jarní ples
a já nevím, co mám dělat.
Co kdybys ho pozvala ty?
Co? Ne, to nemůžu.
- Proč ne? - Protože tak se to prostě...
Co? Tak se to nedělá?
No a? Žijeme ve 21. století, ne ve staré Anglii.
- Je to jedno. - Já nevím. O tohle nejde.
Co když se mu nelíbím?
Co když ho pozvu a řekne, že ne?
Tak na něj zapomeneš a začneš se zajímat o jiného.
Tvůj život se kolem něj netočí.
Ale jestli s ním chceš jít, řekni mu to.
Jo. Asi jo.
Věř mi. Když ho pozveš, možná tě odmítne. A možná, že ne.
Ale aspoň budeš vědět, na čem jsi.
Navíc když se ho zeptáš, bude nadšený.
Vážně si to myslíte?
Jdeš pozdě.
- Mockrát děkuju, paní Hillová. - Není zač, zlato.
Dej vědět, jak to s tím záhadným chlapcem dopadlo.
- Tak jo. - Dobře.
Ahoj.
Čau, Jeremy. Jak je?
Asi jako vždycky. Co ty?
Už bych se tu na všechno vykašlal. Chápeš, co myslím?
Všechno už mám rozhodnutý. Je to fakt skvělý.
Jo, je fajn, když už se tím nemusíme zabývat.
Do háje! Neříkej mi, že se z Jeremyho stane flákač.
A proč ne? Teď už je to stejně jedno.
Pravda. Závěrečnou řeč bude pronášet Julie, viď?
Jo.
- To je mi fakt líto. - Ne, mně je to jedno.
Jak říkáš. Všechno už mám rozhodnutý.
Správnej přístup, brácho.
Táta si pořídil novej dům u jezera.
O víkendu můžeš přijet. Tak se měj.
- Ahoj, Gregu. - Chtějí ten soud posunout.
Co? Počkej, moment.
Zopakuj mi to.
Chtějí ten soud posunout na půl druhou.
Ale...
Neuvěřitelný. To je za hodinu. Jak to můžou takhle změnit?
Nemůžou. Musela bys souhlasit. Je to taktika.
Když nový termín nepotvrdíš,
požádají o odklad, a dostanete nové datum.
- Hnusná právnická taktika. - Co budeme dělat?
To je jenom na tobě.
Buď se dostavíš na půl druhou, nebo počkáš na nové datum.
Ale může to trvat pár měsíců.
To snad není pravda.
Dobře, tak ano.
Ale jestli to nestíháš, nevadí.
Lepší měsíc dva počkat, než abys přišla pozdě.
Ne, teď jsou silnice volné.
- Budu tam za 40 minut. - Určitě?
- Chci to dneska zakončit. - Dobře. Řeknu to soudci.
Tak jo. Vyrážím.
Bože. Do hajzlu!
Bože.
Sakra. Paní Hillová, moc se omlouvám.
- To je v pořádku. - Nezlobte se.
Prosím.
To je v pořádku, Jeremy. Moje vina. Pospíchám. Všechno v pořádku?
Ano. Chtěl jsem se jenom zeptat, jestli máte konzultační hodiny.
Chci s vámi probrat svůj závěrečný projekt.
Víš co, Jeremy? Mám, ale právě jsem zjistila, že někam musím.
Počkalo by to do příštího úterý?
Počkejte, paní Hillová.
- Ty nejdeš kvůli projektu. - Potřebuju si s někým popovídat.
Dobře. Můžu se zdržet ještě pět minut. Ale pak už opravdu musím.
Čekají na mě.
Prosím, posaď se.
Tak co se děje?
Jeremy?
Nemůžu ti pomoct, když nevím, co je za problém.
Podívej, Jeremy. Příští týden tu s tebou budu ráda v tichosti sedět,
jak dlouho budeš chtít.
Ale teď, jestli se mnou chceš o něčem mluvit,
musíš to říct nahlas.
Dobře.
Hrajete šachy, paní Hillová?
Co?
- Hrajete šachy? - Ne.
Pravidla znám, ale už jsem je léta nehrála.
Asi máte radši vrhcáby, že jo?
Jeremy, jak tohle souvisí...
To uvidíte. Ale abyste to pochopila,
musím vám to vysvětlit popořádku.
Dobře.
Ne. Šachy nehraju.
Dobře. Nevím, jestli to víte,
ale jsem prezident šachového kroužku.
A v šachách existuje termín gambit.
- Znáte ho? - Už jsem to slyšela. Co to znamená?
Gambit je zahajovací manévr.
Obětujete pár pěšáků, abyste získala výhodu.
Utrpíte ztrátu, ale z dlouhodobého hlediska
jste ve výhodě a...
- Posloucháte mě vůbec? - Samozřejmě. Promiň, Jeremy.
Já jenom nechápu, kam míříš.
Někdo chce vystřílet školu.
Co prosím?
Vím to. Někdo chce vystřílet školu.
Jeremy, víš, že je to velice vážné obvinění, viď?
- Copak to neříkám vážně? - Probůh.
Dobře, tak povídej. Co víš?
Nějaký spolužák ti řekl, že to chce udělat?
- Ne. - Tak co teda?
Viděl jsi tu někoho se zbraní? Nebo na internetu?
Ne, nic takovýho.
Tak proč říkáš, že chce někdo vystřílet školu?
Jeremy, no tak. Tohle není hra.
Tvým kamarádům může hrozit nebezpečí.
Vysvětli mi, co tě vede k domnění,
že chce někdo vystřílet...
Když vám to řeknu, nepochopíte to. Aspoň zatím.
Jeremy. Vždyť mi to chceš říct.
Kdybys nechtěl, nebyl bys tady.
Já budu poslouchat a budu se to snažit pochopit, ano?
- Prosím. - Já vím, že ano.
Proto jdu za vámi. Jenže nevím, kde mám začít.
To bude dobré.
Ať se děje cokoliv, vyřešíme to, ano?
Máš nějaký důkaz,
že někdo plánuje střílet?
Jeremy, nerada to vytahuju, ale musí to zaznít.
Nemyslíš si, že jsi možná příliš podezíravý,
vzhledem k tomu, co se stalo Leeovi?
Není to jenom hezčí způsob, jak říct "paranoidní"?
Zlato, já bych pochopila, kdyby ses někdy takových věcí bál.
- Byl to koneckonců tvůj bratr. - Ne. Tohle byla chyba.
Vy to nikdy nepochopíte. To vidím už teď.
Dobře, tak počkej. Nezlob se, Jeremy.
Budu upřímná. Jdu pozdě na velice důležitou schůzku,
takže jsem myšlenkami jinde. Ale tohle je očividně důležitější.
Co kdybychom spolu šli do ředitelny
a probrali to s paní ředitelkou?
Ne. Chci mluvit jenom s vámi.
Jeremy, ať mi chceš říct cokoliv,
musím to neprodleně poté nahlásit.
Já vím. Ale teď chci mluvit jenom s vámi.
Tak dobře. Zůstanu tady s tebou.
Ale musíš mi říct všechno, ano? Všechno.
Řeknu.
Dobře.
Bože. Asi ještě není pozdě, abych tu schůzku zrušila.
Zavolám jim, že nemůžu přijít, a pak jsem jenom tvoje.
To asi není dobrý nápad.
- Promiň. Bude to jenom vteřinka. - Říkám, ať to neděláte.
Jeremy, přestaň. Musím jim říct, že se nedostavím.
Nesmím přijít pozdě. Počkej minutku.
- Okamžitě zavěste, paní Hillová. - Jeremy!
Zavěste ten telefon, nebo zabiju vás
a všechny ostatní v týhle budově. Zavěste to.
Dobře. Teď mě pečlivě poslouchejte.
Teď musíte pochopit hlavně to, že tahle zbraň
je vybavená supresorem, běžně známým jako tlumič.
To znamená, že můžu vystřelit, aniž by to někdo slyšel.
- Jeremy... - Nechte mě mluvit.
Říkám vám to, protože vás určitě napadne křičet o pomoc.
A snažím se vám říct, že když to zkusíte,
budu vás muset střelit do hlavy, než vás někdo uslyší.
Prosím, nekřičte.
Nechci vás zabít, leda by to bylo nevyhnutelný.
Kývněte, jestli mi rozumíte.
Paní Hillová, mám s sebou roubík a stahovací pásky,
ale vážně je nechci použít.
Určitě máte spoustu otázek, a já bych radši vedl dialog.
Dejte mi mobil.
Přestaňte myslet a dělejte, co vám říkám, jinak spousta lidí umře.
To je vaše dcera?
Klíče chci taky.
Perfektní. Jde vám to skvěle. Teď si sedněte a ani hnout.
Který je to klíč?
- Ten mosazný. - Dobře.
Dobře.
To je lepší.
Jeremy, co to děláš?
Říkal jsem vám, že chce někdo vystřílet školu.
- Jsem to já. - Ale proč?
Teď to nechápete, ale pochopíte.
Ale vždyť to nedává smysl.
Vždycky jsi byl tak...
Příkladná menšina?
Vzorný student. Tohle se ti nepodobá.
Ne, tohle jsem já, paní Hillová. Tohle jsem já.
- Děláš to, protože tě nezvolili... - To je mi úplně ukradený!
Jediný, koho zajímá, jestli jsem nejlepší student, je můj táta.
Dobře. Promiň.
Jeremy, prosím, nedělej to.
Ať tě napadá cokoliv,
ať cítíš cokoliv, tohle není řešení.
Přísahám ti, že ať sis to naplánoval jakkoliv,
tohle dělat nechceš.
Jak to můžete říct, když ještě ani nevíte, co plánuju?
To, o čem mluvíš, je...
Násilí nikdy nic nevyřeší.
Neberte to špatně, paní Hillová,
ale vy nevíte, co si myslím.
Nevíte, jak se cítím. Nemáte ponětí, co plánuju.
Takže hned netvrďte, že je to špatný nápad.
Sama nás učíte, že nemáme soudit knihu podle obalu.
Tohle není kniha z knihovny, Jeremy.
Tohle je realita a ty máš zbraň!
- Prosím, odlož ji... - Ztište hlas!
Prosím. Tohle je šílenství.
Ne, není. Nejsem šílenej!
Jistěže nejsi. Ale tohle ano.
Podívej se na sebe.
Jenom nechci, abys udělal chybu.
Tohle není chyba.
Tohle není Columbine. Ani Sandy Hook, ani Parkland.
Já nejsem Čo Sung-hui. Nejsem psychicky nemocný.
Musíte chápat, že jsem zcela při smyslech.
Dobře.
Tak co si o tom promluvit?
Jelikož to zjevně nechápu,
co kdybys začal tím, že mi řekneš, co s tou zbraní hodláš dělat?
Gambit.
Jestli chceš mluvit, mluv.
Neodbývej mě nějakou tajemnou šachovou metaforou.
To je asi fér.
Navíc už jsme promarnili dost času.
Až ve 13:50 zazvoní
a osmá hodina skončí,
budu stát na chodbě a svoje spolužáky, co půjdou z učeben,
střelím do hlavy.
Proč? Proč to chceš udělat?
Já nechci. Ale musím.
Musím všem ukázat, že to můžu udělat. A to je ten problém.
Mysli na všechnu tu bolest, kterou způsobíš.
Lidi budou trpět.
Zrovna ty víš nejlíp, co je to za bolest. Tvůj bratr...
Můj bratr je přesně ten důvod, proč to dělám. Dělám to pro něj.
Ne, on by tohle nechtěl.
To vy nevíte. Skoro jste ho neznala.
Navíc, paní Hillová,
řekl jsem vám jenom, co udělám.
Neřekl jsem vám, proč to chci udělat.
Na tom nesejde. Pro tohle neexistuje důvod ani omluva.
- Vážně? To si myslíte? - Já to vím, Jeremy.
Víte, co je tohle za zbraň, paní Hillová?
Pistole.
Devítimilimetrový poloautomat se spouští o síle deseti liber.
Pojme deset nábojů, ale s prodlouženým zásobníkem i dvacet.
Tahle zbraň zabila mého bratra.
Neměla tlumič, ale v hlučném kině ho ani nepotřebovala.
Ten večer měl špatnou náladu.
Odpoledne dostal za esej 2 minus.
Táta se vrátil domů a zjistil to. Strašně se pohádali.
Táta mu řekl, že jestli dostane ještě jednu 2, vyhodí ho z domu.
Lee utekl a šel upustit páru, jak to uměl nejlíp.
Šel do kina.
Za vstupenku zaplatil 11 dolarů a 50 centů.
Koupil si velký popcorn a colu
a pospíchal do sálu, aby si zabral dobré místo a viděl na upoutávky.
Miloval upoutávky.
A Lee si stihl užít 47 minut zábavy,
dokud si chlap v úplně zadní řadě nenabil svoji vlastní devítku
a nezačal střílet diváky do hlavy jednoho po druhém.
Díky prvotřídnímu zvukovému systému
si většina lidí myslela, že střílení patří do filmu.
Jak jsem říkal, tlumič nebyl potřeba.
Zabil devět lidí, než si lidi uvědomili, co se děje,
a začali se hnát k východům.
Můj bratr byl osmý.
Během sedmi minut bylo 26 lidí mrtvých a dalších 12 zraněných.
Jen proto, že si tohle opatřil špatný člověk.
Vzpomínám si, jak mi volala ředitelka.
Nejdřív jsem jí nevěřila. Nedávalo to smysl.
Ne. Nedávalo. Tohle pořád pakovali.
Nesmyslné, říkali. Nesmyslný projev násilí.
26 lidí mrtvých.
Protože si nějaký psychopat usmyslel,
že střílení do cizích lidi bude bezva večerní zábava.
Moc mě to mrzí, Jeremy.
- Jo, mě taky. - Muselo to být hrozné.
Ano. Bylo to to nejhorší, co jsem ve svém životě zažil.
Tak proč to chceš opakovat?
Vy to nechápete? Já to nechci opakovat. Chci to ukončit.
Ukončit? Myslíš jako...
Ne. Takhle to nemyslím.
Stejně budu do večera mrtvej. To jsem přijal.
Ne, já chci ukončit
tuhle epidemii.
Ten telefonát od paní ředitelky,
takových se odehraje 800 za měsíc.
10 000 za rok. A to jsou jenom vraždy.
Když připočítáte sebevraždy, máte trojnásobek.
Máváš mi před očima zbraní, a přitom jsi proti nim.
Ale no tak, paní Hillová. Jste učitelka angličtiny.
Jestli má někdo chápat ironii, jste to vy.
Tohle není ironie, Jeremy. Je to pomýlenost.
Zlato, co to děláš?
Víte, kde jsem tu zbraň sehnal?
Hádejte.
- Patří tvému otci? - To tak.
Táta by nikdy nesebral odvahu vzít ji do ruky.
Ten bojuje svými penězi.
Chápu to dobře, že si s otcem nejste příliš blízcí?
Teď tu nemáme mluvit o mně a o tátovi.
- Hádejte. Kde jsem k ní přišel? - Já nevím, Jeremy.
Na internetu. Chápete to? Koupil jsem ji přes internet.
Sice mi nestačilo jednou kliknout, ale rozhodně to nebylo těžké.
Musel jsem čekat pár měsíců, založit si pár falešných profilů,
a jednoho dne mi přišla poštou.
Spolu s tlumičem, prodlouženým zásobníkem a šesti krabicemi nábojů.
Ten chlap, co zabil bráchu, James Duncan,
ten si koupil pistoli na výstavě za hranicemi.
Platil hotově. Nemusel ani ukazovat občanku.
Během půlhodiny měl nakoupeno.
A potom jel 600 mil
plánovat svůj majstrštyk v multiplexu.
Nikdo neví, jak si to místo vybral.
Nikdo neví, proč to udělal.
Ale někdo mu prodal zbraň
schopnou zabít 26 lidí během sedmi minut.
Tak řekněte, které číslo v téhle rovnici nedává smysl?
Tak co?
Vystřílíš školu, abys dokázal, že musíme kontrovat zbraně? O to jde?
Proboha, Jeremy.
To není dobrý nápad, zlato.
Je. Je to skvělý nápad.
Ne!
Kdo to je?
Říkala jsem ti, že jdu pozdě na schůzku. Někdo na mě čeká.
- Už si asi říkají, kde jsem. - Ticho!
Kdo je Greg? Kdo to je?
To je můj právník.
Právník?
Neříkejte, že máte opletačky se zákonem.
Kdybys mi předtím dovolil mu zavolat, zrušila bych to.
Teď mě bude hledat.
Bude mi volat dál.
Dovol, abych mu zavolala a vysvětlila mu, že nepřijdu.
Nejlepším studentem mě nezvolili, ale takhle blbej nejsem.
Jaký je kód?
To se mám na všechno ptát dvakrát? Jaký je kód?
0317.
Narozeniny vaší dcery?
Bratrance.
Poslat Gregovi zprávu.
Co chcete napsat?
"Omlouvám se. Zůstala jsem v zácpě. Přijedu brzo. Žádný strach."
Vaše zpráva. Chcete ji odeslat?
- Ano. - Dobře. Odesláno.
Tak. Kde jsme skončili?
Zrovna sis chtěl uvědomit, jak strašnou děláš chybu.
Já podporuju pozitivní myšlení, paní Hillová.
Jsme tu, abych vám řekl, co udělám.
Ne abyste mi to rozmlouvala.
A znovu. Musíte pochopit,
že jsem se nerozhodl impulzivně.
Není to nesmyslný projev násilí.
Plánoval jsem to hodně dlouho.
Do posledního detailu.
Vím, kde mám být
a kdy tam mám být.
Mám to promyšlené.
A vím, že jakmile udělám, co musím,
lidi se konečně proberou a střelné útoky skončí.
Řekněme, že máš pravdu.
Nemáš, ale řekněme, že ano.
Zabiješ pár nevinných dětí
a Jeremyho zákon o zbraních projde.
To stejně neospravedlňuje zabití...
- Jasně že jo. - Jeremy, ne.
Nemůžeš rozhodovat o tom, kdo přežije a kdo musí umřít.
- Takhle to nefunguje. - Jasně že jo.
- Zrovna vy to musíte vědět. - O čem to mluvíš?
Netíží vás to koleno na vašem krku?
- Čí koleno? - No tak. Vy víte, o čem mluvím.
To koleno. To, co vás sleduje na nákupech.
Co vás zastavuje kvůli malému překročení rychlosti.
Co na vás volá policajty za to, že jste s dětmi v parku,
protože nevěří, že tam patříte. To, co vám nedá práci,
protože se jmenujete špatně.
A když už vám ji dá, platí vám míň
než nekvalifikovanému člověku vedle vás.
Jak to souvisí...
To koleno, co vás může kdykoliv zabít.
I ve chvíli, kdy sedíte v bezpečí svého domova.
Tohle koleno.
Oni rozhodujou o tom, kdo přežije a kdo musí umřít.
- Kam tím míříš, Jeremy? - Vy to nechápete?
Já dělám, co dělat musím.
Já taky dělám to, co musím.
A někdy musíte obětovat králova pěšce.
Někdy i královnina.
Každopádně obětujete pěšce, abyste vyhrála partii.
Tohle není partie.
Tohle je život!
Vyhraješ tak, že budeš dobrý člověk. Že budeš žít šťastný, bohatý život.
Že k tomu pomůžeš i ostatním.
Přesně tohle dělám!
Hypoteticky. Když vyjdu z téhle třídy a zabiju jen stovku lidí,
a vláda schválí zákon, který sníží statistiku jenom o třetinu,
jsem zodpovědný za záchranu 15 tisíců životů
během prvních pěti let.
To je 165 zachráněných životů
za každý, který dneska ukončím.
Pořád mi chcete říkat, ať to nedělám?
- Přesně tak. - Dost!
Chcete říct, že když má vlak srazit 165 lidí,
ale můžete přehodit výhybku, aby srazil jen jednoho,
neuděláte to? Já teda doufám, že ano.
I kdyby byl tím jedním tvůj bratr Lee?
To je jedno.
- Spočítejte si to. - Tady není co počítat.
Hodnota lidského života je nespočitatelná.
Rád vám dokážu, že se mýlíte, paní Hillová.
Nic mi nedokážeš. Tohle není tramvajové dilema.
Není?
Rozdíl je v tom, že ty nepřehazuješ výhybku.
Ty ten pitomý vlak řídíš.
No a? To mám sedět a nic nedělat?
Tohle není způsob, jak změnit svět, Jeremy.
Ale je.
Svět změníte tak, že jim vezmete moc.
- Máte lepší způsob? - Já nevím.
Ale zabíjet, abys dosáhl svého, to není v pořádku.
Poslouchejte. Když James Duncan zabil bráchu a dalších 25 lidí,
vstoupil jsem do spolku Studenti proti zbraním.
Senát navrhoval zákon o kontrole zbraní, který by tyhle zakázal
a znemožnil je kupovat tak, jak si ji koupil James Duncan.
- A tak, jak sis ji koupil ty. - Učíte se rychle, paní Hillová.
Chodil jsem na průvody, obcházel domy,
sháněl podpisy, psal pohledy.
Mluvil jsem na průvodech.
Kontrolu zbraní! Hned!
Dělal jsem všechno, co člověk zmůže, aby ten zákon schválili.
Ale stejně jako každý zákon
o kontrole zbraní po masové střelbě,
i tenhle zamítli.
60 proti 40. Nebylo to ani těsné.
Přesně takhle. Vydal jsem veškerou energii,
veškerý čas a úsilí, a nedosáhl jsem ničeho.
Protože nakonec...
ten návrh závisel na skupině politiků.
Co jsou zkorumpovaní,
které řídí Asociace držitelů zbraní
a kteří nechtějí zpřetrhat přátelské vazby, protože budou volby.
Jestli máš problém s vládou,
můžeš se o křeslo ucházet ty.
Už teď jsi prezident studentské rady.
Půjdeš na Harvard. Máš k tomu nakročeno.
Nech se zvolit.
Hlasuj pro zákon. Navrhni ho. Udělej to správně.
- Buduj svůj vlastní odkaz. - To právě dělám.
Bez těch dalších kravin.
Když jsme s Leem chodili do šestky,
učitelka nám jednou oznámila, že nám dá písemku.
Rozdala nám papír a na něm stálo:
"Důkladně si přečtěte instrukce a splňte je."
Přečetl jsem si první otázku.
"Napište do pravého horního rohu svoje jméno."
To je lehký.
Tak jsem napsal jméno. Jeremy Chue.
Otázka číslo dvě.
"Obraťte papír na druhou stranu a nakreslete hvězdu."
Tak jsem nakreslil hvězdu.
Otázka číslo tři.
Přehněte levý spodní roh a nakreslete kruh.
Čtvrtá otázka. "Vyhláskujte psa."
Každá otázka lehčí než ta předchozí.
Až k té poslední.
Číslo 25.
"Škrtněte otázky 1 až 24,"
"a až budete hotovi, odevzdejte prázdný papír."
"Všichni dostanete 1."
- A? - A byl to chyták.
Hloupý chyták, aby si děti připadaly jako blbci.
Já tu písemku napsal skvěle.
Nakreslil jsem dokonalou hvězdu. Své jméno jsem napsal bezchybně.
A pak jsem zjistil, že to bylo k ničemu.
Neznamenalo to nic.
Lee si to samozřejmě přečetl dopředu. Vždycky byl chytřejší.
Ale podruhé na ten chyták neskočím.
Jasně, můžu strávit 20 let kandidováním
a posouvat legislativu krůček po krůčku.
Nebo...
můžu být chytrý a tyhle kraviny přeskočit.
- Tobě unikl smysl té lekce, Jeremy. - Vážně?
Zatímco jsi tam seděl a zuřil, že tě někdo oklamal, aby ses snažil,
všechny ostatní děti se bavily při kreslení hvězd a kruhů.
Užívaly si, že mají volno a můžou si malovat a jednoduše odpovídat.
Pro ně to byla zábava. A v tom byl ten smysl, zlato.
Že život není test, ze kterého musíš dostat 1.
Jde o to zažívat radost, když kreslíš hvězdu
nebo jíš kousek pizzy nebo posloucháš nádhernou hudbu.
Že v bezvýznamných věcech je ten význam. Jde právě o ty blbosti.
Dejte mi pokoj, paní Hillová. V hudbě žádná pravá krása není.
Je to jen matematika.
Jenom vzorec not, které jsou buď správné, nebo ne.
To je celá hudba.
Krása leží mezi notami.
No tak. Chceš mi tvrdit, že nic necítíš,
když hraješ sonátu na violoncello?
Na violoncello hraju jenom proto, že mě k tomu táta v sedmi donutil.
Můžu hrát dokonale celý den, a necítit při tom vůbec nic.
A táta vždycky brečí, když mě slyší.
Ale ne kvůli hudbě. Ne.
Protože mu připomínám Leea.
To je to zkurvený na tom, když jste dvojče, který přežilo.
Moje existence nutí moje rodiče propukat v pláč.
To mě mrzí, Jeremy.
Musí to být hrozné. Neumím si to představit.
Je jedno, co budu dělat po zbytek života. Nikdy to nebude dost.
Vždycky ze mě budou smutní.
Tak můžu ten smutek aspoň nějak využít.
Možné tomu nebudeš věřit, Jeremy, ale já vím, jaké to je,
když přijdeš kvůli zbrani o milovaného člověka.
Je to tak.
Já ve škole nemluvím o tom, odkud pocházím.
Když vyrůstáš jako chudý černoch
z levného podnájmu v Liberty City v Miami
a snažíš se dostat místo na prestižní škole,
svým dětstvím se moc chlubit nechceš.
Ale tobě to řeknu, protože ty to pochopíš.
Můj bratranec Jay měl 12. narozeniny.
Mně bylo osm.
S mojí kamarádkou Jasmine
jsme byly u bratrance doma a skákaly panáka.
Snažila jsem se udržet na jedné noze
a vůbec jsem si nevšimla, jak za námi Jay utíká po chodníku
a honí ho policejní auto.
Ten zvuk.
Myslím, že už jsem nikdy nic tak hlasitého neslyšela.
Než jsem se rozkoukala, bylo po všem.
Trvalo to asi deset vteřin.
PISTOLKA
Já vím, co prožíváš.
Vím, jaké to je, když tě od někoho odtrhnou.
Narozeniny vašeho bratrance. To je ten váš kód.
Paní Hillová, je mi líto, že vám umřel bratranec.
Ale byl to jenom bratranec.
Já přišel o dvojče.
Takže ne. Myslím, že nevíte, co prožívám.
Ale ano, Jeremy.
Můj bratranec, stejně jako mnoho černochů v téhle zemi,
měl na zádech nakreslený terč.
Hrál si se svojí plastovou pistolkou.
Ptáš se mě, jaké to je, když mi někdo sedí kolenem na krku.
Bolí to fakt strašně.
Ale taky nevidíš, že by černoši zvedali zbraně a bránili se.
Možná byste měli.
Protože to by Kongres rozhodně zaujalo.
K masovým střelbám dochází každou chvíli, a nic se neděje.
Jak říkáš. Sandy Hook. Děti, Jeremy.
A nic se nezměnilo.
Parkland, nic. Pulse Nightclub, nic.
Las Vegas, nic.
Tohle tvoje divadlo jenom ublíží dalším lidem.
Způsobí další utrpení.
- Ztište to. - Poslouchej mě, prosím.
Takhle akorát zničíš desítky životů. Včetně toho svého.
Nezměníš vůbec nic.
Ale změním.
Proto tu teď se mnou mluvíte.
Abyste to uvedla na pravou míru.
Co?
Až to celé skončí,
potřebuju, abyste jim řekla, proč jsem to udělal.
Svědka. Někoho, kdo jim vysvětlí, že nejsem cvok.
Že jsem tím zachránil tisíce životů.
A co čekáš, že lidi udělají?
Odpustí ti? Budou tě respektovat? Poplácají tě po zádech?
Měli by prosadit rozumné zákony o zbraních,
aby už se tohle neopakovalo.
Je mi líto, Jeremy.
Takhle se prostě ničeho nedosáhne.
Věřte mi, paní Hillová. Znáte mě. Vždycky dělám domácí úkoly.
Tohle vyjde.
Proč já?
Ale prosím vás, paní Hillová.
Nevíte, že vás mám ze všech učitelů nejradši?
To není vtipné.
Haló? Paní Hillová, jste tam?
Asi jsem si tu zapomněla učebnici. Můžu si pro ni dojít?
Jestli uděláte zvuk, začnu střílet.
A začnu u vás.
Haló?
Paní Hillová?
Paní Hillová? Jste to vy?
Hrajte to se mnou.
Jestli něco zkusíte, musím ji zabít. Je to vaše vina.
- Ahoj, Angelo. - Jeremy. Ahoj, jak se máš?
Dobře. Promiň, že jsme tě neslyšeli.
Paní Hillová mi pomáhá nacvičovat takový hloupý číslo,
který studenti chystají na oslavu posledního ročníku.
To zní zábavně.
Jestli ti přijde zábavný dělat ze sebe šaška před celou školou,
dá se to tak říct.
Není to smysl oslavy posledního ročníku?
Když víš, že na škole končíš, takže se můžeš vykašlat na to,
co si lidi myslí nebo co můžou říct?
Asi jo.
Ale bez šlehačkovýho dortu ve tváři bych se obešel.
- Určitě budeš skvělej. - Díky. Snad jo.
Promiňte, že ruším.
Nechala jsem si tu učebnici angličtiny
a chtěla jsem to stihnout, než zazvoní.
- Můžu se podívat? - Jasně. Pojď dál.
- Dobrý den. Promiňte, že ruším. - To vůbec nevadí, Angelo.
- Tady máš učebnici a je to. - Skvělý. Díky.
Dobře, že jsi na ni nezapomněla.
- Uvidíme se v pondělí. - Ano.
Paní Hillová, to, o čem jsme spolu mluvily...
Neříkala jste to nikomu, že ne?
Ne, jistěže ne.
Tak dobře. Držte mi palce.
- Jeremy? - Co je?
Chci ti říct, že jsem si s tebou tenhle rok ty laborky fakt užila.
A líbíš se mi,
tak mě napadlo, jestli bych s tebou nemohla jít
příští měsíc na jarní ples. Jako doprovod.
Angelo...
To je dobře, nebo špatně?
Rozhodně dobře. Moc rád s tebou půjdu.
Ale jelikož jsi mě pozvala ty, půjdu jako tvůj doprovod.
- Dobrý? - To zní skvěle.
Perfektní. Už musím zase nacvičovat.
Ale pak to probereme?
Zatím si začni shánět šaty.
Dej vědět, jakou budou mít barvu. Nechci vybrat špatnou kytku.
Dobře. Tak to probereme potom.
Skvělý. Už se těším.
- Ahoj. - Ahoj.
- Vlastně, Angelo! - Ano?
Ptám se jenom tak, ale nemůžu se na tu tvoji učebnici podívat?
Jenom mě něco zajímá.
- Díky. - Ne, počkej.
Jeremy má pistoli!
Ne!
Angelo?
Bože můj! Ne.
Co jsi to udělal?
- Ticho! - Co jsi to sakra udělal?
Říkám ticho.
Za tohle můžete vy.
Já jsem nechtěl.
Ani muk.
Buďte potichu.
Teď zase zamknu.
A vy se ani nepohnete!
Dobrý.
Všichni jsou ve třídách.
Dobrý?
Na tomhle není dobrý nic, Jeremy. Nic.
Co jsi to sakra udělal?
Vážně jste si myslela, že jí dáte knížku, aniž bych ji zkontroloval?
Znáte mě čtyři roky a myslíte si, že jsem takhle blbej?
Ne, já ji nezabil. Jenom jsem zmáčkl spoušť. Zabila jste ji vy.
- Blbost! - Ticho!
Ty jsi to udělal.
Navíc, copak tohle nechceš?
Copak to není ten tvůj mistrovský plán?
Ne, to není.
Angelu jsem na seznamu neměl.
Na seznamu? Ty máš seznam?
Říkal jsem, že nejsem cvok.
Nechci zabít víc lidí, než je nutné. Neužívám si to.
Kdo je na tom seznamu?
Devět studentů. Jenom devět.
Kdo to je?
S Kongresem je ten problém, že nikdy nestopnou to, co se děje,
protože se jich to netýká.
Zamítnou zákony o kontrole zbraní a nacpou si kapsy penězi ze zbrojení.
Tuhle bolest nikdy nepocítí.
- Kdo je na tom seznamu, Jeremy? - Copak to nechápete?
Já jim tu bolest ukážu.
Ukážu jim, jaký to je, přijít o syny a dcery.
A pak ani nemrknou, aby si odhlasovali lepší kontrolu zbraní.
Na Kingsley Academy chodí děti
tří kongresmanů a jedné kongresmanky.
Všichni v minulosti hlasovali pro zbraně. To je prvních šest.
Lauren je na seznamu, protože její táta lobbuje za Asociaci.
Bobby a Brian jsou tam
díky svojí mámě, která zastupuje výrobce Smith & Wesson.
Jakmile pochopí, že se to může stát i jim,
že ten problém dopadá na všechny,
konečně to utnou.
- Jsi lhář. - Co?
Jsi jenom lhář.
Paní Hillová, přísahám, že vám neříkám nic než pravdu.
Chceš, aby tě lidi měli za mučedníka,
který dělá, co musí, pro dobro lidstva?
Tohle není mučednictví, tohle je vražda.
- Pomsta. - Tohle není pomsta.
Ale ano!
Viníš Kongres z toho, co se stalo Leeovi, a chceš jim to oplatit.
Já to chápu. Vážně.
Když mi zastřelili bratrance,
neustále jsem snila o tom, že ty policajty zabiju.
Chtěla jsem je zastřelit.
Je přirozené takhle uvažovat, ale...
Takhle to vůbec není. Mně nejde o ně.
Ano.
Jdeš po jejich dětech, což je ještě horší.
Není to šlechetné. Není to hrdinské.
Ty se nesnažíš změnit svět.
Snažíš se jenom pomstít lidem, na které se zlobíš.
Já nechci oko za oko.
Chci zajistit, aby lidi, co to řídí,
poznali, jaké to je někoho zbytečně ztratit.
Mluvíš o stejných lidech, jejichž životy byly v ohrožení
během vzpoury v Kapitolu, kde lidi umírali.
Přestaňte krást!
O lidech, pro které znamenala jejich moc víc,
než aby to označili za domácí terorismus a zahájili vyšetřování.
Myslíš tyhle?
Říkej si tomu politický aktivismus, jak chceš.
Je to sobectví a je to chyba.
A děláš to jenom proto, aby ses sám cítil líp.
A nakonec nejsi o nic lepší než oni.
Ne, to je omyl. A věřte mi, paní Hillová.
Buďte ráda, že se nechci mstít.
Kdybych chtěl zabít každého, kdo může za to,
že ten večer Leea zabili,
nevyšla byste z téhle třídy živá.
Co? Ty z toho viníš i mě?
Je úžasný, co lidi dělají, aniž by mysleli na následky.
Jestli si vzpomínáte, říkal jsem, že Lee šel do kina poté,
co se s tátou pohádal kvůli špatné známce.
- Hádejte, kdo mu ji dal. - No a?
Mám si vyčítat Leeovu smrt, protože jsem mu dala 2 minus?
Nebyla to nejlepší práce. Dala jsem mu 2. Nezabila jsem ho.
Nebýt vás, do toho kina by nešel.
Znala jste ho.
Mohla jste vědět, co to pro něj bude doma znamenat.
Proto sis vybral mě?
Proto jsem já ta, komu to všechno říkáš?
Protože jsem tvému bratrovi nedala dobrou známku?
Vybral jsem si vás, protože vaše třída je na konci chodby,
kde má všech devět z mého seznamu osmou hodinu.
Ve 13:50, až znovu zazvoní
a lidi začnou vycházet ven, budu čekat.
Už bych se měl připravovat.
Proboha.
Uhodnete, kde jsem to sehnal?
- Přes internet? - Máme vítěze.
Teď tu pistoli položím,
ale nechám si ji u sebe.
Mám dobrý postřeh, tak si nemyslete, že vás nezabiju,
jenom proto, že ji zrovna nemám v rukou. Jasný?
Jasný.
Dobře.
Tohle je samonabíjecí puška M-15.
Plynový poloautomat, puškohled s čtyřnásobným přiblížením
a tlumičem blesku.
Třicetiranný zásobník na náboje 5,56.
Ty vystřelí
rychlostí 2 000 metrů za sekundu.
Nenabitá váží 6,5 liber,
má jemnou spoušť a je přesná na dálku 500 yardů.
Škoda, že je vyrobená k tomu, aby zabíjela lidi.
Říkala jste, že nemůžu rozhodovat o tom, kdo přežije a kdo umře.
Takhle to nefunguje.
Řeknete totéž o policajtech, co zabili vašeho bratrance?
Mně se zdá, že policajti rozhodujou, kdo přežije a kdo ne.
Zvlášť když jde o černochy, že jo?
To není totéž.
A přesto jsem tady. Sestavuju si svou vlastní zbraň masového ničení.
Ne!
Dost!
Přestaň už.
Je konec.
- Zdaleka není konec, paní Hillová. - Dost.
Nedovolím, abys ještě někomu ublížil.
Vrať mi mobil.
Dělej! Vyndej ho z kapsy
a polož ho na zem. Dělej!
- A když to neudělám? - Prostě mi ho dej.
- Zastřelíte mě? - Nerada bych.
Ale jak jsem řekla, nedovolím, abys ještě někomu ublížil.
Vrať mi mobil.
Nedělám si srandu, Jeremy! Udělej to!
Pomalu. Vrať mi ten mobil!
Promiňte, paní Hillová. To nemůžu udělat.
Jeremy, já ti nechci ublížit.
Žádnému studentovi nemůžete ublížit.
Ty nejsi student.
Nejsi ani člověk. Jsi zrůda.
Sice tomu chcete věřit, ale víte, že to není pravda.
Jsem teenager.
Jsem pomatený kluk, co se snaží pochopit svět.
Jsem Jeremy Chue. Společenský šachista.
Učíte mě angličtinu a já jsem váš žák. Nemůžete mi ublížit.
Máte povinnost mi pomáhat.
Proto jsem si za svědka vybral vás. Věděl jsem, že mi pomůžete.
Polož ten mobil na zem,
jinak ti ukážu, jak moc se pleteš.
Možná jsem si vás vybral, protože jsem věděl, že když se to zvrhne,
nebudete mít odvahu mě zastavit.
Protože jsem věděl, že na to budete moc slabá.
- Jeremy. - Nemáte na to odvahu.
Jeremy!
Dobře.
- Pardon. Tady. - Pomalu.
Pomalu. Dobře.
- Ano, chápu. - Pomalu.
- Polož ho.
Budíček.
Já vím. Promiňte. Nechtěl jsem to dělat,
ale nedala jste mi na vybranou.
Takhle se na mě nedívejte.
Máte být ráda, že jsem vám za to,
co jste zkusila, neprostřelil hlavu.
Máte štěstí, že potřebuju svědka.
Já vím, že to pro vás není snadné, ale nebojte.
Už to skoro bude.
Už jenom 19 minut.
Asi jsem si dal víc času, než jsem potřeboval.
Máte 1 za snahu, paní Hillová, ale tohle nevyjde.
- Mám vám vyndat roubík? - Ano.
Rozvázat vás nemůžu, ale klidně si před koncem hodiny
ještě s někým popovídám. Zabíjet čas s tímhle asi není příjemné.
Jasně. Ale má to dvě podmínky.
Zaprvé, žádný řev. To je jasné.
A zadruhé, musíte mi na něco odpovědět.
Souhlasíte s podmínkami?
Řekněte. Co to je za schůzku, na kterou jste šla pozdě?
Co?
Ta schůzka. Ta, kvůli které vám váš právník
celý den píše a volá.
- To je jedno. - Ale no tak. Jsem zvědavý.
Jste učitelka angličtiny na střední.
K čemu potřebujete právníka? Proč se scházíte se soudcem?
Promiň.
Nechci mluvit se studenty o svých soukromých záležitostech.
Můžu vám ten roubík zase nasadit. Souhlasila jste s podmínkami.
Seru ti na podmínky, ty malej spratku.
Já vím, že mě stejně nezabiješ.
Jsem tvoje svědkyně, ne?
Udělej to, na co se chystáš, ale já už s tebou mluvit nebudu.
Dobře. Jsem ohromený. Nevěděl jsem, že to máte v sobě.
Ale máte pravdu. Nezabiju vás.
Vlastně vás nebudu ani mučit.
Ale pamatujte.
Za 17 minut odteď
budu stát támhle na chodbě a začnu střílet.
Vaše chování ovlivní, jestli zabiju jenom těch devět ze seznamu,
nebo jestli jich bude 10, 11 nebo 12.
Neříkal jsi, že nezabiješ víc lidí, než je absolutně nutné?
Když mi řeknete to, co chci, nebudu muset.
To není fér.
- Můj osobní život nijak nesouvisí... - Jasně že jo!
Váš právník vám volá, píše, snaží se vás sehnat.
Když zavolá do ředitelny, zničí mi plán.
- To by byla fakt smůla. - Ne, to by fakt byla.
Protože jestli nás teď někdo vyruší,
stane se akorát to, že umře ještě víc lidí. Nesprávní lidi.
A pak to všechno bude k ničemu.
Tak mluvte. Proč máte schůzku se soudcem?
Není to schůzka.
Je to líčení kvůli opatrovnictví.
Opatrovnictví?
Vy se rozvádíte?
Nechtěla jsem, aby to někdo věděl.
Aspoň do příštího roku, až všichni odjedou na léto.
Dobrá zpráva je, že to nikomu neřeknu.
Mně už je to jedno.
Asi to neskončilo moc přátelsky, když se soudíte.
To ne.
Já na tohle nejsem zvyklá, víš?
Na tyhle soukromé školy, všechny ty peníze.
Jak jsem říkala, jsem z chudinské čtvrti v Miami.
Chodila jsem na státní školu
a pak i na státní střední školu.
Pracovala jsem opravdu těžce.
A pak jsem šla na vysokou a musela se snažit ještě víc.
A krůček po krůčku jsem se vypracovala až sem, mezi bohaté.
Učím jejich děti, aby se snažily.
Pak jsem poznala muže...
který mi vyrazil dech
a jehož rodina má taky hromadu peněz.
Pak jsme se vzali a narodila jsem nám dcera.
A on najednou čeká, že se přestanu tolik snažit.
Říká, že nemusím chodit do práce,
přestože mu pořád říkám, že musím.
Chci. Svoji práci miluju.
Jistě, někdy to znamená, že tu musím zůstat dlouho
kvůli třídním schůzkám,
nebo nemůžu jít večer ven, protože opravuju práce.
Ale miluju to.
Copak je to tak hrozné?
Vážně jsem kvůli tomu špatná matka?
To nevím, paní Hillová.
Ale jednu věc vím.
Jste fakt dobrá učitelka.
Možná teď nepůsobím jako nejlepší příklad, ale jste.
Lee vás měl nejradši.
Ano. Obvinil mě, že mi víc záleží na žácích než na vlastním dítěti.
A jak říkám, pochází z bohaté rodiny
a já byla tak hloupá, že jsem podepsala předmanželskou smlouvu.
Teď za ním stojí tým drahých právníků a já mám Grega.
A teď jsem prošvihla líčení, takže nevím,
jak mi pomůže to, že jsem dobrá učitelka.
Bože.
Nikdy jsem nechtěla,
aby moje holčička vyrůstala v rozvrácené rodině.
To je jedno. Jsem unavená.
Možná je lepší, když bude bydlet u něj.
Já vám to řeknu z pohledu dítěte. Nikdy to není lepší.
Naši se rozvedli rok poté, co Leea zabili,
a jestli je vaše dcera jako já,
nebude chtít, abyste se rozcházeli.
Moje dcera není vůbec jako ty!
Měla byste mi děkovat.
Díky tomu, co za chvíli udělám, může vaše dcera vyrůstat
bez obavy jít do kina...
Kvůli tobě bude vyrůstat v hrůze.
V hrůze bude vyrůstat už tak.
Já jsem ten strach nevyvolal. To to koleno na vašem krku.
Jeremy!
Je to otázka sklenice, co je buď z půlky plná, nebo prázdná.
Víte, co je výhoda? Že budete mít skvělou omluvu,
proč jste k tomu soudu nepřišla.
Jeremy, já tě prosím. Nedělej to.
Jak říkám. Mám to promyšlené.
Když už něco, takhle jim dáš akorát další argument.
Možná že místo aby schválili omezený přístup ke zbraním,
jenom rozhodnou, že dají zbraně učitelům.
- Jak by se ti to líbilo? - Proto vás nechávám žít.
Musíte je přimět, aby to pochopili. Musíte to dotáhnout.
Ti pochopí jen to, že jsi vrah.
Víš to, že ano, Jeremy? Že je tohle vražda.
Zavraždil jsi Angelu.
Mluvte potichu, jinak vám ten roubík zase dám.
Poslouchej se. Jsi šílenec. Jsi blázen.
Nejsem. Blázni jsou všichni ostatní.
Všichni si celé dny myslí, že jim vůbec nic nehrozí.
Že je úplně v pořádku, že se vloni ve Spojených státech
prodalo 27 milionů zbraní. Protože to je normální.
Přinést do školy zbraň a postřílet kamarády není normální.
Jasně že to není normální. Je to radikální.
Jenže normálně to nefunguje.
Zapíšeš se do historie
jako další sociopat, který viděl moc nepřístupných filmů
a hrál příliš násilné videohry.
Až se mě lidi zeptají, co se tady dělo,
řeknu jim, že ses úplně zbláznil.
Že jsi mluvil celou dobu v nesmyslných větách.
- Že sis něco mumlal pro sebe. - Ticho!
Že jsi vedl rozhovory s vymyšlenými lidmi.
Jako kdyby s tebou mluvil tvůj bratr Lee.
- Říkám ticho! - Ty mě nezabiješ.
Když ano, nebudu lidem muset říkat, jaký jsi cvok.
Můžou popustit uzdu vlastní fantazie.
Tohle lidem neřeknete.
Protože jestli ano, všechny ty děti umřou zbytečně.
Jestli chcete, aby jejich život a smrt za něco stály,
řeknete lidem pravdu.
Řeknete světu, proč jsem to udělal.
- Zařídíte, aby se to povedlo. - Máš pravdu.
Řeknu světu pravdu.
Řeknu jim, že jsi vystřílel školu,
protože tě naštvalo, že tě nezvolili nejlepším studentem.
Tak bacha, krávo.
Nedělal jsem si srandu, že ten seznam rozšířím.
Chcete mít na svědomí další mrtvý? Fajn.
Tady.
Hannah bude odcházet z dějepisu. Tu bych sejmul.
Josh, Cara.
To bude jako střílení ryb v sudu.
Prosím. Mě nepřesvědčíš, že je to moje vina.
Ale nezapomeň. Čím víc lidí zabiješ, tím větší cvok z tebe bude.
Dobré je,
že aspoň upozorníš na povědomí o duševních chorobách.
Pořád si říkám,
co to udělá s tvojí mámou a tvým tátou.
Jedna věc je, když jim syna zabije masový vrah.
Ale aby se jejich syn stal masovým vrahem?
Tak příšerný pocit si neumím představit.
- Zlomí je to. - No a co. Na tátu seru!
Neudělal nic pro to, aby tomu zabránil.
Žádný skvělý táta, kterého bych zklamal, to není.
Zajímají ho jenom známky a Harvard.
A ty ho zničíš. A taky svoji matku.
Média je budou pronásledovat. Společnost je odřízne.
Tví rodiče si budou muset změnit jména a přestěhovat se někam,
kde nikdo nebude vědět, kdo je jejich syn.
Vůbec nevíte, co tu melete.
Počkejte, až ten zákon schválí a změní se statistika.
Naši na mě budou pyšní.
Až uvidí, kolik životů jsem zachránil,
budou na mě pyšní.
Budou předstírat, že jsi nikdy neexistoval.
Budou říkat: "Lee žádné dvojče neměl."
Já to dělám pro Leea!
A to mám říct tvému otci s vážnou tváří?
Dá mi ještě větší facku než ty.
Ne. Tohle vyjde. On to pochopí.
Nakonec to pochopí.
Co kdybys tátovi zavolal?
Řekni mu to.
Řekni mu, že to děláš pro Leea. Uvidíš, co ti řekne.
Myslíte si, že jsem tak blbej?
Proč? Ty se mu bojíš zavolat?
Možná proto, že víš přesně, co ti na tohle poví.
Tím to není, že ne?
Tebe už nebaví mít na krku koleno svého otce.
Polibte mi! Já chápu, o co se snažíte.
Snažíte se mě vytočit.
A vidím, že to funguje. Koukni se na sebe.
Ty řeči o tátovi tě pěkně štvou.
Klidně žvaňte dál, paní Hillová.
Už vám zbývá jenom pár minut.
Ty se mu vážně bojíš zavolat, viď?
Bojíš se svého vlastního táty!
Je to, jak jsi říkal. Sklenice je buď z půlky plná, nebo z půlky prázdná.
Po tom všem, co pro tebe udělal, se z tebe vyklubal spratek.
- Udělal pro mě hovno. - Jeremy, prosím tě.
Podívej se, kam chodíš do školy.
Na svoje vzdělání, jídlo, dům, auta.
Takové zázemí každý nemá.
On ti to všechno zařídil.
A ano, možná je na tebe tvrdý,
ale dělá to, protože pro tebe chce to nejlepší.
A ty teď zničíš jeho jméno
a zlomíš mu srdce.
A to se s ním ani nerozloučíš?
Jednou už přišel o Leea.
A víš, jak strašné bylo, když se s ním nemohl rozloučit.
Nemohl mu říct: "Mám tě rád." Aspoň naposledy.
A ty mu teď tu bolest způsobíš znovu.
Jenže tentokrát mu způsobíš i pocit viny.
Zavolej mu.
Rozluč se.
Řekni mu, že ho máš rád.
Ne. Nebudu mu říkat, co dělám.
- Nejsem tak blbej. - To je v pořádku, zlato.
Nemusíš mu říkat nic, co nechceš.
Jenom se mu takhle neztrať.
Ale nemůžu dopustit, abyste mi do toho telefonu řvala.
Jeremy.
Prosím. Jeremy.
Jeremy. Přestaň! Ne!
Dost!
- Haló? - Ahoj, tati.
Jeremy?
Jo, to jsem já.
Jak se máš?
Čí je to telefon? Ty mi voláš z vyučování?
Nemáš být ve třídě?
Teď mám hodinu studijního volna.
Tak proč nestuduješ?
Chtěl jsem ti jenom zavolat
a říct ti, že tě mám...
Dneska jsem volal do školy.
Řekli mi, že se rozhodli už předevčírem.
Dali tu řeč Julii.
Asi usoudili, že si to zaslouží víc než já, tati.
Dali to jí, takže nejspíš ano.
Možná kdyby ses během studijního volna učil
a nehrál si na cizím telefonu...
Ahoj, tati!
Ne...
A je to. Rozloučil jsem se.
Jeremy, prosím!
Tři minuty.
Jdu se připravit na místo.
Je mi líto, že vás tu musím nechat svázanou,
ale někdo vás tu za chvíli najde.
- Nebojte. - Jeremy!
A díky, že jste tu seděla a poslouchala mě.
Ne že byste měla na vybranou,
ale vím, že vás to netěšilo.
Já vím, že se spolu často neshodneme,
ale snad jste aspoň pochopila, že mám dobré úmysly.
A vím, že kdybyste chtěla,
můžete říct celému světu, že jsem se zbláznil.
Kdo ví? Třeba fakt jo.
Ale snad si uvědomíte, jaká by to byla škoda,
kdybych udělal takhle strašnou věc, a nic z toho nevzešlo.
Řekněte světu, proč jsem to udělal.
Řekněte, že se věci musí změnit.
Zařiďte, aby už se to nikdy neopakovalo.
Musím vyrazit.
Bylo mi ctí, paní Hillová.
Jeremy!
VZORNÝ STUDENT
České titulky Anna Křížková Iyuno 2024