Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Jeremy ! Haide, trebuie să plec.
Scuză-mă, tată. O secundă.
În direct din Washington, unde au fost aprobate creşteri de taxe
de către Comisia de redactare a impozitelor
Aceeaşi cotă ridicată de impozit pe profit de 26,5%.
Acelaşi impozit de 25% pe câştiguri de capital, aşa cum v-am spus luni.
Vom intra în detalii într-un moment.
Mai întâi, prognoza meteo de azi.
Cum mai e cu băiatul din ora de matematică ?
Cel care glumea pe seama ta. Tot te mai tachinează ?
Da, dar numai când e cu prietenul ăla prostuţ,
în rest e de treabă.
- Bine. - Da.
Bună dimineaţa, dră Carrie Mae !
Bună dimineaţa !
- Cum vă simţiţi astăzi ? - Sunt bine.
Vă mulţumesc din suflet că o duceţi la şcoală şi o luaţi şi...
- Vă rog ! E plăcerea mea. - De ce mă ia dra Carrie Mae ?
Am o şedinţă după şcoală. Voi ajunge târziu acasă.
Dar e vineri. Vinerea e seara de filme !
Ştiu...
Îmi pare rău, scumpo. Mami trebuie să răspundă.
- Hei, Greg. - Bună, voiam să ştiu ce faci.
Să văd cum îţi merge. Zi mare astăzi !
Nu-mi doresc decât ca toate astea să se termine.
O să fie bine ! Nu-ţi face griji !
Doar aminteşte-ţi ce-am vorbit şi totul va fi bine.
Ce vrei să se termine ?
Corect ! Sunt pregătită.
Trebuie să mă pregătesc pentru audiere.
Ne vedem la tribunal la ora 16:00. Nu întârzia !
Nu voi întârzia. Ne vedem acolo.
Maya, scumpo. Îmi pare rău !
Poţi să te uiţi la film cu dra Carrie Mae.
Poţi să comanzi şi pizza dacă vrei.
Dar mami trebuie să meargă la o şedinţă importantă. Înţelegi ?
Maya ? Vino, iubito.
Trebuie să plec. Întârzii la şcoală.
Dacă nu-ţi termini mic-dejunul, şi tu vei întârzia.
Te iubesc !
Nu pot să cred că le ia atât de mult să decidă.
Şi dacă tu vei fi cel numit ?
Ai doar două luni... să-ţi scrii şi exersezi discursul.
Ar trebui să sun la şcoală.
Să le spun să se hotărască odată.
- Tată, nu suna la şcoală. - De ce nu ?
Ştii câţi bani le dau ?
Şi ei ne ţin în suspans.
Nu ar trebui să fie niciun dubiu.
Eşti mult mai bun decât fata aia.
- Nu contează. Să nu-i suni. - Bine.
Însă dacă nu anunţă până la sfârşitul săptămânii,
o să merg cu tine şi o să-i facem să se hotărască.
Ne vedem acasă !
Cum fundamentează Angelou declaraţia lui Dunbar
despre pasărea închisă în colivie care cântă ?
Ce spune ?
Kyle.
Pe când era o fetiţă de culoare care trăia în sud, nu era liberă.
Era închisă într-o colivie.
Da, dar cântatul o făcea cumva să se simtă liberă.
- Angela ? - Nu chiar.
Este captivă. Este la închisoare.
Continuă, Angela.
Adică, este o victimă a opresiunii.
- A rasismului. - Şi a violului.
Maya Angelou spune: "Eu sunt pasărea închisă în colivie,"
"care strigă ca să fie văzută,"
"auzită... înţeleasă."
"Vreau să fiu liberă."
Dnă H., pot să fiu o pasăre şi să zbor patru minute înainte de sonerie ?
Altfel, dna Shaw mă omoară dacă întârzii la ora de studii despre femei.
- Ce ? Studiez femeile, omule. - Eşti tare.
Tema pentru acasă peste weekend e să scrieţi o poezie.
Nu mai mult de 10 versuri, nu mai puţin de şase,
despre o situaţie în care v-aţi simţit închişi.
Termenul de predare este luni.
Predaţi eseurile când ieşiţi.
Mulţumesc.
Dnă H. ?
Pot să vă cer un sfat ?
Sigur ! De aceea sunt aici.
Nu e chiar o chestiune legată de şcoală.
Adică, e o chestiune de şcoală,
dar nu e legată de partea academică.
Nu ai rămas să discutăm despre lectură. Ce s-a întâmplat ?
E vorba despre un băiat.
Un băiat... Povesteşte-mi !
- Doar un băiat. - Corect.
Îmi pare rău. Aşteaptă puţin.
E mai bine aşa.
Care e treaba cu băiatul ăsta ? Cum te pot ajuta ?
Nu ştiu.
Stăm unul lângă altul la laboratorul de chimie şi flirtăm tot timpul,
dar nu mă invită la o întâlnire şi se apropie balul primăverii
şi nu ştiu ce să fac.
De ce nu îi propui tu o întâlnire ?
Ce ? Nu, nu aş putea face asta.
- De ce nu ? - Pentru că nu este...
Nu este ce ? Nu este felul în care se procedează.
Şi ce ? Suntem în secolul al 21-lea, nu în perioada victoriană.
- Cui îi pasă ? - Nu ştiu. Nu asta e problema.
Dacă lui nu-i place de mine ?
Ce se întâmplă dacă îl întreb şi spune nu ?
Atunci îl dai uitării şi găseşti un alt băiat.
Viaţa ta nu se învârte în jurul lui.
Dar... dacă vrei să mergi cu el, spune-i.
Da, presupun.
Crede-mă, dacă-l întrebi, e posibil să spună nu sau da.
Oricum ar fi, vei şti cum stai.
În plus, va fi entuziasmat dacă-l întrebi.
Chiar credeţi ?
O să întârzii.
- Mulţumesc mult, dnă Hill ! - Cu plăcere, dragă.
Să mă ţii la curent.
- Sigur. - Bine.
Pa.
Jeremy, ce mai faci, omule ?
Nimic special. Ce e nou ?
Tocmai ce m-am molipsit rău de apatia seniorilor, ştii ce zic ?
Sunt ca şi plecat de aici. E al naibii de grozav.
E plăcut să nu-ţi mai faci griji pentru toate rahaturile.
Sfinte Sisoe ! Nu-mi spune că Jeremy ne lasă baltă.
De ce nu ? Acum nu mai contează, oricum.
Corect. Au numit-o şefă de promoţie pe Julia, nu ?
Vreau să spun...
- Îmi pare rău, frate. - Nu contează. Nu-mi pasă.
Cum ai zis tu, sunt... ca şi plecat de aici.
Aşa e, frate.
Tata şi-a luat o casă nouă pe malul lacului.
Vino în weekendul ăsta. Ne vedem, omule.
- Bună, Greg. - Vor să mute audierea.
Ce ? Stai puţin.
Repetă, te rog.
Vor să mute audiere la 13:30.
Nu pot...
Incredibil. Asta înseamnă într-o oră. Cum pot să schimbe ora aşa ?
Nu pot, decât dacă eşti de acord. E o mişcare de forţă.
Dacă nu accepţi noua oră,
vor înainta cererea de amânare şi vom primi o nouă dată.
- Tactici de avocaţi fără scrupule. - Deci ce facem ?
Depinde de tine.
Ori ajungi până la 13:30, ori aştepţi un nou termen,
dar s-ar putea să dureze câteva luni.
Nu-mi vine să cred.
Bine, să acceptăm modificarea.
Nu e o problemă dacă nu poţi să ajungi.
Mai bine aştepţi o lună sau două decât să întârzii azi.
Nu, nu e trafic la ora asta.
- Pot ajunge la tine în 40 de minute. - Eşti sigură ?
- Vreau să termin cu asta azi. - Cum zici. Îl anunţ pe judecător.
Bine. Plec acum.
Doamne ! Nenorocitule !
Doamne !
Dnă H., îmi pare foarte rău.
- Da, bine. - Îmi pare foarte rău.
Iată !
E în regulă, Jeremy. E vina mea, eram grăbită. Eşti bine ?
Da. Voiam să bat la uşă şi să vă întreb dacă aveţi puţin timp.
Voiam să discut cu dv. despre proiectul meu final.
Ştii ceva, Jeremy ? Aveam, dar am aflat că trebuie să plec.
Poate aştepta până marţea viitoare ?
Aşteptaţi, dnă H. !
- Nu eşti aici din cauza proiectului. - Chiar am nevoie să vorbesc cu cineva.
Bine. Mai stau cinci minute, dar apoi trebuie să plec, în regulă ?
Trebuie să ajung undeva.
Intră, ia un loc.
FELICITĂRI ABSOLVENŢILOR
Deci, ce se întâmplă ?
Jeremy ?
Ştii că nu te pot ajuta dacă nu ştiu care e problema.
Jeremy, sunt fericită să stau aici în tăcere cu tine,
cât timp vrei tu, săptămâna viitoare.
Dar acum, dacă e ceva despre care ai nevoie să vorbeşti,
atunci vorbeşte.
Bine. Bine.
Jucaţi şah, dnă H. ?
Ce ?
- Şah. Jucaţi ? - Nu.
Ştiu cum se joacă, dar n-am mai jucat de ani.
Sunteţi genul de persoană care joacă table, nu ?
Jeremy, ce legătura are asta cu...
Veţi vedea, dar dacă vreţi să înţelegeţi,
trebuie să mă lăsaţi să explic totul pe rând.
Bine.
Nu, nu joc şah.
Nu ştiu dacă ştiţi că
sunt preşedintele clubului de şah.
În şah există termenul de gambit.
- Îl cunoaşteţi ? - L-am mai auzit. Ce înseamnă ?
Gambitul este o manevră de deschidere.
Sacrifici câţiva pioni pentru a poziţiona tabla în favoarea ta.
Suferi o pierdere, dar câştigi un avantaj
în strategia pe termen lung a jocului...
- Mă ascultaţi ? - Sigur. Îmi pare rău, Jeremy.
Nu ştiu unde duce toată asta...
Cred că vor fi împuşcături în şcoală.
Scuze, ce anume ?
Cineva va trage în şcoală.
Jeremy, ştii că e foarte grav ce spui, nu ?
- Nu par serios ? - Isuse !
Bine, spune-mi tot ce ştii.
Ţi-a spus alt elev că o să facă asta ?
- Nu. - Atunci ?
Ai văzut ceva ? A apărut pe reţelele sociale ?
Nu, nu. Nimic de genul ăsta.
Atunci de ce spui că cineva o să tragă în şcoală ?
Jeremy, nu e de joacă.
Vieţile prietenilor tăi ar putea fi în pericol.
Trebuie să-mi spui ce te face să suspectezi
că cineva urmează să tragă în...
Dacă v-aş spune, nu aţi înţelege. Cel puţin, nu încă.
Jeremy. Ştii că trebuie să-mi spui.
Nu ai fi aici, dacă n-ar fi aşa.
O să te ascult şi o să încerc să înţeleg, bine ?
- Te rog. - Ştiu.
De aceea am venit la dv. Doar că... nu ştiu de unde să încep.
Va fi bine. Indiferent ce e, vom găsi o soluţie. Bine ?
Ai vreo dovadă
că cineva plănuieşte să tragă ?
Jeremy, îmi pare rău că spun asta,
dar nu cumva eşti un pic... prea suspicios
având în vedere ce s-a întâmplat cu Lee ?
Prea suspicios ? Nu e oare un mod subtil de a spune paranoic ?
Aş înţelege dacă te-ar îngrijora astfel de lucruri.
- La urma urmei, era fratele tău. - Nu. A fost greşeală.
Mi-am dat seama acum că nu veţi înţelege.
Aşteaptă ! Îmi pare rău, Jeremy.
O să fiu sinceră, întârzii la o întâlnire foarte importantă,
aşa că sunt puţin distrasă. Dar asta e evident mai important.
De ce nu mergem la cancelarie
să vorbim cu directoarea ?
Nu, nu. Vreau să vorbesc doar cu dv.
Jeremy, ştii că sunt nevoită să raportez indiferent ce-mi spui
imediat ce terminăm de vorbit, nu ?
Ştiu. Dar deocamdată, vreau să vorbesc numai cu dv.
Bine. Rămânem aici.
Dar trebuie să-mi spui totul. În regulă ? Totul !
Vă voi spune.
Bine...
Nu cred că e prea târziu să-mi anulez întâlnirea.
Îi sun şi le spun că nu pot ajunge, şi după aia sunt numai urechi.
Nu cred că e o idee bună.
- Îmi pare rău. Durează o secundă. - Am zis să nu-i sunaţi.
Jeremy, opreşte-te ! Trebuie să-i anunţ că nu vin.
Nu pot întârzia. Da-mi un minut.
- Închideţi telefonul acum, dnă H. - Jeremy.
Închideţi telefonul sau vă ucid pe dv.
şi pe toată lumea din clădire. Închideţi-l imediat !
Bine. Ascultaţi-mă cu mare atenţie.
E foarte important să înţelegeţi acum că
pistolul e echipat cu amortizor de zgomot.
Adică îl pot descărca fără ca cineva din afară să audă.
- Jeremy... - Lăsaţi-mă să termin !
Vă spun asta deoarece sunt sigur că vă gândiţi să strigaţi după ajutor.
Încerc să spun că, dacă o faceţi,
va trebui să vă împuşc în cap înainte ca cineva de afară să audă.
Vă rog, nu ţipaţi.
Nu vreau să vă omor decât dacă trebuie neapărat să o fac.
Daţi din cap dacă înţelegeţi.
Am căluş şi legături, în caz că mă obligaţi să le folosesc,
dar aş prefera să n-o fac.
Sunt sigur că aveţi întrebări şi aş prefera să dialogăm.
Daţi-mi telefonul !
Nu vă mai gândiţi şi faceţi ce vă spun, sau mulţi oameni vor muri !
Ea este dra H. ?
Vă voi lua şi cheile.
Perfect. Vă descurcaţi de minune. Acum luaţi loc şi nu vă mişcaţi.
Care este cheia ?
- Cea din alamă. - Bine.
Bine.
E mai bine aşa.
Jeremy, ce faci ?
V-am spus că cineva plănuieşte să tragă în şcoală.
- Eu sunt acel cineva. - Dar de ce ?
Nu înţelegeţi încă, dar o veţi face.
Dar nu are sens.
Eşti atât de... Mereu ai fost atât de...
Minoritate model ?
Elev bun. Ăsta nu eşti tu.
Nu, eu sunt. Dnă H., ăsta sunt eu !
- Pentru că nu eşti şef de promo... ? - Nu, nici nu-mi pasă de prostia aia !
Doar tatălui meu îi pasă dacă voi fi şef de promoţie sau nu !
Bine. Îmi pare rău.
Jeremy, te rog nu face asta.
Indiferent ce gândeşti,
indiferent ce simţi, aceasta nu este soluţia.
Sunt sigură că indiferent ce ai planificat,
nu vrei să pui în aplicare.
Cum puteţi spune asta când nici nu ştiţi despre ce e vorba ?
Pentru că vorbeşti despre...
Violenţa nu este niciodată răspunsul.
Cu tot respectul, dnă H.,
nu ştiţi la ce mă gândesc.
Nu ştiţi ce simt. Nu aveţi habar ce am pus la cale.
Poate că nu ar trebui să vă grăbiţi să spuneţi că-i o idee rea.
Nu ne spuneţi mereu să nu judecăm o carte după coperţi ?
Asta nu e o carte de la bibliotecă, Jeremy !
Este viaţa reală şi tu ai o armă !
- Te rog pune-l... - Vorbiţi mai încet !
Te rog. E o nebunie.
Nu, nu e. Nu sunt nebun !
Sigur că nu eşti, dar ce faci este o nebunie.
Uită-te la tine !
Nu vreau să faci o greşeală.
Nu este o greşeală.
Nu suntem la şcoala din Columbine, Sandy Hook sau Parkland.
Eu nu sunt Seung-Hui Cho. Da ? Nu sunt bolnav mintal.
Trebuie să vă convingeţi că sunt complet sănătos la minte.
Bine.
Atunci, de ce nu vorbim despre asta ?
E clar că nu înţeleg
de ce nu îmi spui ce ai de gând să faci cu arma aia ?
Un gambit.
Dacă vrei să vorbeşti, vorbeşte.
Nu-mi da o metaforă enigmatică din şah.
Presupun că e corect.
În plus, am pierdut deja destul timp.
La ora 13:50, când sună soneria...
şi se termină ora a opta,
voi ieşi pe coridor şi îmi voi împuşca colegii în cap
în timp ce ies din clase.
De ce ? De ce ai vrea să faci asta ?
Nu vreau. Trebuie s-o fac.
Trebuie să le arăt tuturor că pot s-o fac şi aici e problema.
Gândeşte-te la durerea pe care o vei provoca,
la oamenii pe care îi vei răni.
Tu cunoşti cel mai bine durerea asta. Fratele tău...
Fratele meu este motivul pentru care o fac. E pentru el.
Nu... El nu şi-ar fi dorit aşa ceva.
Habar nu aveţi. Abia dacă l-aţi cunoscut.
Pe lângă asta, dna H.,
v-am spus doar ce am de gând să fac.
Nu v-am spus de ce o voi face.
Nu contează. Nu există un motiv bun, nicio scuză.
- Chiar aşa ? Credeţi ? - Ştiu sigur, Jeremy.
Ştiţi ce fel de armă este asta ?
Un pistol.
Este un pistol semiautomat de 9 mm cu forţă de acţionare mare.
Uzual are o încărcătură de 10 gloanţe, dar cu magazia extinsă ajunge la 20.
Acelaşi gen de pistol cu care a fost ucis fratele meu.
Nu avea amortizor, dar nu avea nevoie în sala aia zgomotoasă de cinema.
Lee era într-o dispoziţie proastă în seara aia.
Primise o notă mai slabă la un eseu în după-amiaza aia,
iar tatăl meu aflat. S-au certat foarte rău.
Tata i-a spus că dacă mai primeşte o notă la fel, îl dă afară din casă.
Aşa că Lee a ieşit furios şi s-a dus să se descarce.
S-a dus la cinema.
A plătit 11,50 dolari pentru un bilet la film.
A cumpărat un popcorn mare şi un suc...
şi s-a grăbit să prindă un loc bun de unde să vadă prezentările de filme.
Îi plăceau prezentările de filme.
Lee s-a bucurat de 47 de minute de acţiune epică,
înainte ca un bărbat din ultimul rând să-şi încarce pistolul de 9 mm
şi să împuşte spectatorii în ceafă, unul câte unul.
Datorită boxelor de ultimă generaţie ale cinematografului,
oamenii au crezut că împuşcăturile făceau parte din film.
Nu a fost nevoie de amortizor.
A ucis nouă persoane înainte ca cineva să înţeleagă ce se întâmplă
şi să se repeadă spre ieşire.
Fratele meu a fost al optulea.
În şapte minute, 26 de persoane au murit, iar 12 au fost rănite.
Pentru că persoana greşită avea un pistol ca ăsta.
Îmi amintesc când m-a sunat directoarea.
La început, nu am crezut-o. Nu avea sens.
Nu, nu avea. Spuneau asta întruna.
Fără sens, spuneau. Un act de violenţă fără sens.
26 de morţi.
Doar pentru că un psihopat a crezut că
ar fi distractiv să-i împuşte pe oameni la întâmplare.
Îmi pare extrem de rău, Jeremy.
- Da, şi mie. - Trebuie să fi fost îngrozitor.
Da. A fost cel mai teribil lucru pe care l-am trăit vreodată.
Atunci de ce vrei să-l repeţi ?
Nu înţelegeţi ? Nu vreau să-l repet. Vreau să-l sfârşesc.
Să-l sfârşeşti ? Te referi la tine...
Nu... nu asta am vrut să spun. Vreau să spun...
Probabil voi fi mort până la sfârşitul zilei. Am acceptat asta.
Nu, vreau să spun... să pun capăt acestei...
acestei epidemii.
Apelul pe care l-aţi primit de la directoarea şcolii
e primit de cineva de 800 de ori pe lună.
10.000 pe an. Astea sunt doar omuciderile.
Dacă includem sinuciderile, numărul e de trei ori mai mare.
Pari pornit împotriva armelor, dar îmi fluturi o armă în faţă.
Sunteţi profesoară de engleză.
Dv. ar trebui să apreciaţi ironia.
Nu e nicio ironie, Jeremy. E ceva greşit.
Dragul meu, ce faci ?
Ştiţi de unde am pistolul ăsta ?
Ghiciţi !
- E al tatălui tău ? - Da' de unde !
Tata n-ar îndrăzni să pună mâna pe un pistol.
Nu, el îşi duce războaiele cu bani.
Înţeleg că nu eşti prea apropiat de tatăl tău ?
Nu suntem aici să vorbim despre mine şi tatăl meu.
- Ghiciţi ! Cum am obţinut pistolul ? - Nu ştiu, Jeremy.
Online. Puteţi să credeţi ? L-am luat online.
Nu a fost prea uşor, dar nici greu.
A trebuit să aştept câteva luni, am creat câteva profiluri false
şi într-o zi a sosit prin poştă.
Împreună cu amortizor, încărcător extins şi şase cutii de gloanţe.
James Duncan, cel care l-a împuşcat pe fratele meu,
le-a obţinut de la o expoziţie de arme.
A plătit cash, nu a trebuit să arate un act de identitate.
A făcut achiziţia în mai puţin de jumătate de oră.
Apoi a condus 1.000 km
ca să-şi ducă la îndeplinire planul la cinematograf.
Nimeni nu ştie cum a ales locaţia.
Nimeni nu ştie de ce a făcut-o.
Însă ştim că cineva i-a vândut o armă,
capabilă să ucidă 26 de oameni în şapte minute.
Spuneţi-mi, ce factor din ecuaţia asta nu are sens ?
Şi tu ce faci ?
Împuşti elevii şcolii pentru a dovedi ceva despre controlul armelor ?
Dumnezeule, Jeremy, asta e...
Nu-i o idee bună, dragule.
Ba da. E o idee genială.
Nu !
Cine e ?
Ţi-am spus, am întârziat la o întâlnire. Oamenii mă aşteaptă.
- O să se întrebe unde sunt... - Tăceţi !
Cine e Greg ? Cine e ?
Este avocatul meu.
Avocatul dv. ?
Nu-mi spuneţi că aveţi probleme cu legea, dnă Hill.
Dacă m-ai fi lăsat să îl sun, aş fi putut anula.
Acum o să mă caute.
O să mă tot sune.
Lasă-mă să-l sun şi să-i spun că nu mă duc.
Poate că nu am ajuns şef de promoţie, dar nu sunt aşa prost.
Care e parola ?
Trebuie să repet de două ori ? Care e parola ?
0317.
Ziua de naştere a fiicei dv. ?
A vărului meu.
Trimite un mesaj lui Greg.
Ce vrei să spui ?
Îmi pare rău. Sunt prinsă în trafic. Ajung în curând. Nu-ţi face griji.
Iată mesajul tău. Eşti gata să îl trimiţi ?
- Da. - Bine. E trimis.
Unde eram ?
Erai pe cale să-ţi dai seama ce greşeală oribilă ai face.
Vă recomand gândirea pozitivă, dnă Hill.
Vă spun ce am de gând să fac,
dar nu ca să mă faceţi să mă răzgândesc.
Încă o dată... trebuie să înţelegeţi că
nu este o decizie impulsivă.
Nu e un act de violenţă lipsit de sens.
Am plănuit asta de mult timp.
Fiecare singur detaliu...
Ştiu unde trebuie să fiu,
când trebuie să fiu acolo.
M-am gândit bine
şi ştiu că odată ce am terminat,
oamenii vor deschide ochii şi vor pune capăt violenţei armate.
Să zicem că ai dreptate.
Nu ai, dar să zicem că ai avea.
Ai ucis o grămadă de copii nevinovaţi
şi Actul de control al armelor este adoptat.
Nu înseamnă că e bine să ucizi.
- Sigur că da ! - Jeremy, nu !
Nu poţi decide cine are voie să trăiască şi cine trebuie să moară.
- Nu merge aşa. - Bineînţeles că da.
- Ar trebui să ştiţi asta, dnă H. - Despre ce vorbeşti ?
Nu v-aţi săturat niciodată de genunchiul care vă apasă pe gât ?
- Al cui genunchi ? - Ştiţi despre ce vorbesc.
Genunchiul care vă urmăreşte în magazine,
care vă opreşte pentru o încălcare falsă a traficului,
care cheamă poliţia pentru că vă jucaţi în parc cu fiica dv.,
deoarece locul dv. nu ar fi acolo. Genunchiul care nu vă angajează
pentru că aveţi prenumele nepotrivit.
Şi dacă vă angajează, vă plăteşte mai puţin
decât persoana mai puţin calificată de lângă dv.
Ce legătură are asta cu...
Genunchiul care vă poate lua viaţa într-o secundă ?
Chiar şi atunci când vă aflaţi în siguranţa casei dv.
Genunchiul acela.
Ei decid cine are voie să trăiască şi cine trebuie să moară.
- Încotro te îndrepţi, Jeremy ? - Nu înţelegeţi ?
Fac ceea ce trebuie.
Şi eu fac ceea ce trebuie.
Şi câteodată trebuie să îţi sacrifici pionul care apără regele.
Uneori pe cel care apără regina. Dar oricum,
sacrifici pionii de care ai nevoie pentru a câştiga.
Nu este un joc.
Asta e viaţa !
Câştigi fiind o persoană bună, trăind o viaţă fericită şi împlinită,
ajutând alţi oameni.
Exact asta fac !
Ipotetic, dacă aş ieşi pe hol şi aş ucide doar o sută de oameni,
iar legislaţia adoptată reduce această statistică cu o treime,
atunci sunt responsabil pentru salvarea a peste 15.000 de vieţi
în primii cinci ani.
165 de vieţi salvate în viitor
pentru fiecare viaţă luată astăzi.
Iar dv. îmi spuneţi să n-o fac.
- Aşa e. - Opriţi-vă !
Susţineţi că dacă un tren ar urma să lovească 165 de persoane,
dar aţi putea să-i schimbaţi macazul şi aţi ucide doar una,
nu aţi apăsa pe buton ? Pentru că eu sper că aţi face-o.
Chiar dacă acea persoană ar fi fratele tău, Lee ?
Nu contează.
- Faceţi calculele. - Nu e vorba de niciun calcul.
Valoarea vieţii umane nu este cuantificabilă.
Vă voi dovedi că vă înşelaţi.
Nu vei dovedi nimic. Nu e vorba de o dilemă etică.
Nu este ?
Diferenţa este că nu schimbi macazul,
ci conduci nenorocitul de tren.
Şi ce ? Trebuie să stau şi să nu fac nimic ?
Nu aşa schimbi lumea, Jeremy.
Ba da.
Schimb lumea luându-le puterea.
- Ştiţi o cale mai bună ? - Nu ştiu.
Dar să ucizi pe cineva pentru a obţine ceea ce vrei nu e niciodată bine.
După ce James Duncan mi-a omorât fratele şi încă 25 de oameni,
imediat m-am alăturat mişcării Studenţii împotriva violenţei armate.
Senatul a promovat o măsură care ar interzice arme ca aceasta
şi ar închide portiţe de achiziţie ca cea folosită de James Duncan.
- Şi pe cea folosită de tine. - Prindeţi repede, dnă H.
Am participat la mitinguri, am făcut campanie din uşă în uşă,
am adunat semnături, am scris cărţi poştale.
Am luat cuvântul la marşuri !
Controlul armelor. Acum !
Am făcut tot ce era omeneşte posibil pentru aprobarea proiectului de lege.
Dar ca orice lege de control al armelor
votată de Congres după un atac armat în masă,
a fost respinsă.
60 la 40. Nici măcar n-a fost aproape.
Bum !
Şi după toată energia consumată,
după toată munca şi efortul depus, n-am realizat nimic.
Pentru că până la urmă,
decizia a fost luată de o cameră de politicieni,
care sunt corupţi,
sunt la mâna Asociaţiei naţionale pentru arme de foc,
sau sunt speriaţi să încalce linia partidului pentru că vin alegeri.
Dacă ai o problemă cu guvernul,
poate ar trebui să candidezi la o funcţie.
Eşti deja preşedintele consiliului elevilor.
Mergi la Harvard. Eşti deja pe drumul cel bun.
Fă tot posibilul să fii ales.
Votează un proiect legislativ. Propune un proiect legislativ.
- Făureşte-ţi propria moştenire. Da ? - Exact asta fac.
Sar peste toate porcăriile.
Când eu şi Lee eram întra-a şasea,
profesoara noastră a anunţat că va da clasei un test surpriză.
Ne-a înmânat o hârtie pe care scria:
"Citiţi cu atenţie toate instrucţiunile şi răspundeţi la întrebări."
Am citit prima întrebare:
"Scrie-ţi numele în colţul din dreapta sus al paginii."
"E uşor", m-am gândit.
Aşa că mi-am scris numele... Jeremy Chue.
Întrebarea numărul doi:
"Întoarceţi pagina şi desenaţi o stea în centru."
Aşa că am desenat o stea.
Întrebarea numărul trei:
"Îndoiţi colţul din stânga jos şi desenaţi un cerc."
Întrebarea patru: "Scrieţi câine ."
Fiecare întrebare mai uşoară decât cea dinainte...
până la instrucţiunea finală.
Numărul 25...
"Ignoraţi întrebările de la 1 la 24"
"şi predaţi testul necompletat când sunteţi gata."
"Fiecare elev va primi nota 10."
- Şi ? - A fost un truc.
Un truc stupid pentru a-i face pe copii să se simtă proşti.
Am făcut o treabă tare bună la testul ăla.
Am desenat o stea perfectă. Mi-am scris numele fără nicio greşeală,
doar pentru a afla că totul a fost inutil.
Nu însemna nimic.
Lee a citit tot testul, evident. A fost întotdeauna mai deştept.
Nu voi mai cădea în aceeaşi capcană.
Sigur, aş putea încerca 20 de ani să fiu ales
şi să promovez o legislaţie treptat.
Sau...
Aş putea să fiu inteligent şi să sar peste toate prostiile.
- Ai ratat esenţa acelei lecţii. - Chiar aşa ?
În timp ce tu te-ai înfuriat că ai fost păcălit să faci muncă de jos,
toţi ceilalţi copii se distrau desenând stele şi cercuri.
Toţi se bucurau mâzgălind şi răspunzând la întrebări uşoare.
Pentru ei, a fost distractiv. Şi asta a fost ideea, dragule.
Viaţa nu e un test la care trebuie să iei 10.
Este despre bucuria de a mâzgăli o stea
sau de a mânca o felie de pizza sau de a asculta o muzică frumoasă.
Lucrurile fără rost... sunt rostul. Viaţa e despre prostioare.
Lăsaţi-o baltă. Nu există frumuseţe reală în muzică.
Doar mai multă matematică.
Doar un tipar de note teoretic corect
sau nu. Asta e muzica.
Frumuseţea se află între note.
Nu poţi să spui că nu simţi nimic
când cânţi o sonată la violoncel.
Cânt la violoncel doar pentru că tata m-a obligat pe când aveam şapte ani.
Aş putea să cânt perfect toată ziua şi să nu simt nimic.
Tata mereu plânge când mă aude exersând.
Dar nu din cauza muzicii.
Nu, ci pentru că îi amintesc de Lee.
Asta e cel mai nasol când eşti geamănul care a supravieţuit.
Simpla mea existenţă îi face pe părinţii mei să izbucnească în plâns.
Îmi pare rău, Jeremy.
Trebuie să fie îngrozitor. Nici nu-mi pot închipui.
Orice aş face cu restul vieţii mele, niciodată nu voi fi destul.
Îi voi întrista mereu.
Aşa că mai bine aş face ca tristeţea aia să conteze la ceva.
S-ar putea să nu mă crezi, dar ştiu ce simţi
când pierzi pe cineva drag din cauza unei arme.
E adevărat.
Nu prea vorbesc la şcoală despre originea mea.
Când creşti sărac şi negru
în locuinţele sociale din cartierul Liberty City din Miami
şi încerci să obţii un post permanent într-un loc ca ăsta,
nu eşti prea dornic să vorbeşti despre copilăria ta.
Dar o să-ţi povestesc, pentru că o să înţelegi cu siguranţă.
Era ziua vărului meu Jay, împlinea 12 ani.
Aveam opt ani.
Eu şi Jasmine, prietena mea cea mai bună,
jucam şotron acasă la vărul meu.
Eram atât de concentrată să sar într-un picior
încât nici nu l-am observat pe Jay alergând în spatele nostru
sau maşina de poliţie care îl urmărea.
Sunetul.
Cred că n-am mai auzit niciodată ceva atât de puternic.
S-a terminat înainte să ştiu ce s-a întâmplat.
În 10 secunde.
Ştiu prin ce treci.
Ştiu cum este ca cineva drag să fie smuls de lângă tine.
Ziua de naştere a vărului dv. este parola telefonului dv.
Îmi pare rău că vărul dv. a murit.
Dar vă era văr.
Eu mi-am pierdut fratele geamăn.
Aşa că, nu cred că ştiţi prin ce trec.
Ba da, Jeremy.
Vărul meu, ca mulţi afro-americani din ţara asta,
avea o ţintă pe spate.
Doar se juca cu pistolul de jucărie.
M-ai întrebat cum e să simt genunchiul lor apăsându-mă pe gât.
E al dracului de dureros !
Dar nu vezi persoane de culoare ridicând armele pentru a se proteja.
Poate că ar trebui.
Sunt sigur că ar atrage atenţia Congresului.
Tot timpul au loc împuşcături în masă şi nu se face nimic.
Ca în cazul şcolii Sandy Hook.
Nimic nu s-a schimbat.
Sau al şcolii din Parkland. Sau al clubului de noapte Pulse.
Sau Las Vegas, nimic !
Această mică cascadorie nu va face decât să rănească mai mulţi oameni,
să provoace mai multă suferinţă...
- Mai încet. - Te rog, ascultă-mă.
Tot ce vei face este să distrugi zeci de vieţi, inclusiv pe a ta.
Nu vei schimba nimic.
Ba da.
De aceea vă aflaţi aici cu mine astăzi,
ca să corectaţi greşeala.
Ce ?
Când se va termina,
voi avea nevoie ca cineva să spună de ce am făcut-o.
Un martor, cineva care să explice că nu eram nebun,
că am făcut toate astea pentru a salva mii de oameni.
Şi ce te aştepţi să facă oamenii ?
Să te ierte, să te respecte, să te bată pe umăr ?
Ar trebui să voteze legi rezonabile cu privire la arme,
astfel încât aşa ceva să nu se mai repete.
Îmi pare rău, Jeremy.
Nu aşa se fac lucrurile.
Credeţi-mă. Mă cunoaşteţi, întotdeauna îmi fac temele.
Va funcţiona.
Dar de ce eu ?
Haideţi, dnă H.
Nu ştiaţi că sunteţi profesoara mea preferată ?
Nu e de râs...
Dnă Hill, sunteţi înăuntru ?
Cred că mi-am uitat cartea. Pot să intru s-o iau ?
Dacă faceţi un zgomot, voi începe să trag.
Încep cu dv.
Alo ?
Dnă Hill ?
Dnă Hill, dv. sunteţi ?
Jucaţi-vă rolul !
Dacă încercaţi ceva, va trebui s-o omor. Va fi vina dv.
- Angela. - Jeremy. Ce faci ?
Binişor. Îmi pare rău că nu te-am auzit.
Dna Hill mă ajuta să exersez o scenetă
pe care elevii o pregătesc pentru Ziua seniorilor.
Sună amuzant.
Dacă a te face de râs în faţa întregii şcoli este amuzant,
atunci ai dreptate.
Nu cam despre asta este Ziua seniorilor ?
Ştii că liceul se termină, aşa că nu mai trebuie
să-ţi faci griji de ce cred sau spun oamenii.
Cred că da.
Dar aş sări peste plăcinta cu frişcă pusă pe faţă.
- Sigur te vei descurca grozav. - Mulţumesc, aşa sper.
Îmi pare rău că v-am întrerupt.
Cred că mi-am lăsat cartea de engleză aici
şi am vrut s-o iau înainte să sune soneria.
- Te superi dacă arunc o privire ? - Bineînţeles că nu. Intră.
- Dnă Hill, vă cer scuze pentru deranj. - Nicio problemă, Angela.
- Iată cartea, e în bună stare. - Grozav. Mulţumesc !
Mă bucur că nu ai uitat de ea.
- Ne vedem luni. - Da.
Dnă Hill, lucrul despre care am vorbit mai devreme,
n-aţi spus nimănui despre el, nu ?
Nu, desigur că nu.
Bine. Atunci uraţi-mi noroc.
- Jeremy. - Ce este ?
M-am distrat mult cu tine în laborator anul acesta
şi cred că eşti foarte drăguţ.
Mă întrebam dacă ai vrea să mergem împreună
la balul de primăvară de luna viitoare.
Angela...
E de bine sau de rău ?
Cu siguranţă de bine. Mi-ar plăcea să merg cu tine.
Pentru că m-ai întrebat, vom merge împreună.
- Sună bine ? - Sună minunat.
Perfect. Trebuie să continui
să repet scenariul, vorbim mai târziu, da ?
Între timp, caută-ţi o rochie.
Spune-mi ce culoare are, ca să nu-ţi aduc un buchet nepotrivit.
Cu siguranţă. Vorbim mai târziu.
Excelent ! Abia aştept.
- Pa, pa. - Pa, pa.
- Angela. - Da.
Te deranjează dacă arunc o privire la cartea ta ?
Am o curiozitate.
- Mulţumesc. - Nu, stai !
JEREMY ARE O ARMĂ !
Nu !
Angela ?
Doamne ! Nu, nu, nu...
Ce-ai făcut ?
- Tăceţi ! - Ce naiba ai făcut ?
Am spus să tăceţi !
E din cauza dv.
Eu... nu am vrut !
Niciun zgomot.
Păstraţi liniştea !
Merg să încui uşa la loc.
Să nu vă mişcaţi un centimetru !
Bine.
Toţi sunt în clasă.
Bine ? Bine ?!
Nimic nu e bine aici, Jeremy. Nimic !
Ce căcat ai făcut ?
Chiar credeaţi că vă voi lăsa să-i daţi cartea fără s-o verific ?
Mă cunoaşteţi de patru ani şi chiar mă credeţi aşa prost.
Eu am apăsat pe trăgaci, dar dv. Aţi ucis-o.
- Prostii ! - Linişte.
Tu ai făcut-o.
Nu asta e ceea ce vrei ?
Nu ăsta-i planul tău magistral ?
Nu e chiar aşa.
Angela nu era pe lista mea.
Listă ? Ai o listă ?
V-am spus, nu sunt nebun.
Nu vreau să omor mai mulţi oameni decât trebuie. Nu mi se pare distractiv.
Cine se află pe listă ?
Nouă elevi. Doar nouă.
Care elevi ?
Problema cu cei din Congres este că nu vor opri ceea ce se întâmplă
pentru că nu îi afectează niciodată.
Pot bloca propunerile de control al armelor şi să-şi umple buzunarele,
fără să nu simtă niciodată durerea de a pierde pe cineva.
- Cine e pe listă, Jeremy ? - Nu înţelegeţi ?
O să le arăt ce înseamnă durerea.
O să le arăt cum este să îşi piardă fiii şi fiicele,
atunci vor vota fără ezitare pentru un control mai bun al armelor.
Sunt patru congresmeni
ai căror copii frecventează Academia regelui .
Şi toţi au fost pro-arme. Aceştia sunt primii şase de pe listă.
Tatăl lui Lauren este lobbyist al Asociaţiei naţionale a armelor .
Bobby şi Brian sunt pe listă
pentru că mama lor este avocatul-şef la Smith & Wesson.
Odată ce vor înţelege că li se poate întâmpla şi lor,
că această problemă ne afectează pe toţi,
atunci îi vor pune capăt.
- Eşti un mincinos. - Ce ?
Eşti doar un mincinos.
Îmi dau cuvântul că v-am spus adevărul.
Vrei ca oamenii să creadă că eşti un fel de martir
care a făcut ce trebuia pentru binele umanităţii.
Însă ăsta nu este martiriu, este asasinat.
- E răzbunare. - Nu este răzbunare !
Ba da !
Dai vina pe Congres pentru cazul lui Lee şi vrei să te răzbuni pe el.
Am înţeles.
După ce vărul meu a fost împuşcat,
m-am tot gândit să-i ucid pe poliţişti.
M-am gândit să-i împuşc.
E firesc să gândeşti aşa...
Nu despre asta e vorba. Nu pe ei îi vreau.
Bine.
Îi vrei pe copiii lor, ceea ce e şi mai rău.
Nu e ceva nobil. Şi nici eroic.
Nu încerci să schimbi lumea.
Încerci doar să te răzbuni pe cei pe care eşti supărat.
Nu e ochi pentru ochi.
Mă asigur că persoanele responsabile
ştiu ce înseamnă să pierzi pe cineva.
Adică aceiaşi oameni ale căror vieţi au fost ameninţate
în Capitoliu în timpul unei revolte în care au murit oameni.
Opriţi furtul !
Aceiaşi oameni a căror putere însemna mai mult
decât să-i numească terorişti interni şi să lanseze o anchetă.
Acei oameni ?
Poţi să-l numeşti activism politic cât vrei tu.
E un act egoist şi greşit
şi o faci doar ca să te simţi mai bine,
dar în cele din urmă, nu eşti diferit de ei.
Nu aveţi dreptate. Şi credeţi-mă,
aveţi noroc că nu mă interesează răzbunarea.
Dacă aş fi vrut să-i omor pe cei responsabili
pentru uciderea lui Lee,
nu aţi ieşi vie din clasă.
Ce ? Acum mă învinovăţeşti şi pe mine ?
E uimitor ce pot face oamenii fără să se gândească la consecinţe.
Aduceţi-vă aminte că Lee a fost la cinema
după ce s-a certat cu tatăl meu pentru o notă proastă.
- Ghiciţi cine i-a dat notă mică ? - Şi ?
Vrei să mă simt vinovată pentru că i-am dat lui Lee o notă mai mică ?
Nu a fost lucrarea lui cea mai bună. I-am dat o notă mică, nu l-am omorât.
Nu ar fi fost la filmul ăla dacă nu eraţi dv.
Îl cunoşteaţi.
Ar fi trebuit să ştiţi ce ne aşteaptă acasă după o notă mică.
De asta m-ai ales ?
De aceea îmi spui toate astea,
deoarece nu i-am dat fratelui tău o notă bună ?
V-am ales pentru că sala dv. de clasă era la capătul holului din aripa de est
unde toţi cei nouă din ţinta mea au oră acum.
La ora 13:50, când sună soneria
şi îşi termină orele, îi voi aştepta.
Ar trebui să mă pregătesc.
Dumnezeule !
Vreţi să ghiciţi de unde am luat-o ?
- Online ? - Ding, ding. Avem un câştigător.
Acum voi pune pistolul jos
şi îl voi ţine aproape.
Sunt rapid, aşa că nu faceţi greşeala să credeţi că nu vă pot ucide
doar pentru că nu e în mâinile mele. Aţi înţeles ?
Da.
Bine.
Asta e o carabină tactică M15.
Semiautomată acţionată cu gaz, lunetă
şi un compensator de flacără.
Magazia conţine 30 de gloanţe de 5,56
care părăsesc ţeava
cu o viteză de peste 2.000 m/s.
Cântăreşte 6,5 kg descărcată,
are un trăgaci sensibil şi e precisă la peste 450 m.
E păcat că a fost construită pentru a ucide fiinţe umane.
Mai devreme aţi spus că nu pot decide cine trăieşte şi cine moare.
Nu aşa stau lucrurile.
Aţi spune acelaşi lucru despre poliţiştii care v-au ucis vărul ?
Pentru că mi se pare că poliţia decide cine trăieşte şi cine moare,
în cazul celor de culoare, nu ?
Nu e totuna.
Şi totuşi, iată-mă aici, asamblându-mi arma de distrugere în masă.
Nu !
Opreşte-te !
Încetează odată !
S-a terminat.
- E departe de a se fi terminat. - Gata !
Nu te mai las să răneşti pe nimeni.
Dă-mi telefonul.
Scoate-l din buzunar
şi pune-l pe podea. Acum !
- Şi dacă nu o fac ? - Dă-mi-l !
- O să mă împuşcaţi ? - Nu aş vrea.
Dar nu o să te las să mai răneşti pe nimeni altcineva.
Dă-mi telefonul.
Nu glumesc, Jeremy ! Dă-mi-l imediat !
Încetişor. Dă-mi telefonul !
Îmi pare rău. Nu pot face asta.
Jeremy... Nu vreau să te rănesc.
Nu v-aţi putea răni un elev.
Nu eşti elev.
Nu eşti nici măcar o persoană. Eşti un monstru !
Oricât v-aţi dori s-o credeţi, ştiţi că nu e adevărat.
Sunt doar un adolescent.
Sunt doar un tânăr rătăcit care încearcă să realizeze cum merge lumea.
Sunt doar Jeremy Chue, jucător de şah sociabil.
Sunteţi profesoara mea, eu sunt elevul dv. şi nu puteţi să mă răniţi.
Pentru că e datoria dv. să mă ajutaţi.
De asta v-am ales să-mi fiţi martoră, ştiam că puteţi să mă ajutaţi.
Pune telefonul pe podea
sau vei afla cât de tare te înşeli.
Poate v-am ales pentru că am ştiut că, dacă lucrurile se complică,
nu aţi face ce trebuie ca să mă opriţi.
Poate v-am ales pentru că veţi fi prea slabă pentru a acţiona.
- Jeremy. - Nu aveţi curajul !
- Jeremy !
Bine. Bine.
- Iertaţi-mă. Aici. - Mai încet.
Încet. Bine.
- Da, am înţeles. - Încet.
- Pune-l jos !
Trezirea.
Ştiu. Îmi pare rău. Nu am vrut să ajungem la asta,
dar nu mi-aţi lăsat nicio alegere.
Nu vă uitaţi aşa la mine.
Să fiţi recunoscătoare că nu v-am omorât
după ce aţi încercat să faceţi.
Sunteţi norocoasă că am nevoie de un martor.
Ştiu că nu vă e uşor, dar nu vă faceţi griji, aproape am terminat.
Mai e puţin.
Mai sunt doar 19 minute.
Mi-am acordat mai mult timp decât aveam nevoie.
Nota 10 pentru efort, dar... N-o să meargă.
- Vreţi să vă scot căluşul ? - Da.
Nu pot să vă dezleg, dar nu m-ar deranja să vorbesc cu cineva
până se termină ora. Trece timpul mai uşor.
Aţi înţeles. Dar am două condiţii.
Mai întâi, fără ţipete, evident.
Şi în al doilea rând, trebuie să-mi răspundeţi la ceva.
Sunteţi de acord cu aceste condiţii ?
Spuneţi-mi ce întâlnire aţi ratat astăzi ?
Ce ?
Întâlnirea despre care avocatul v-a trimis mesaje
şi v-a sunt toată ziua ?
- Nu contează. - Haideţi, dnă H. Sunt curios.
Sunteţi profesoară de engleză la liceu.
De ce aveţi nevoie de avocat ? Vă întâlniţi cu un judecător ?
Îmi pare rău.
Nu-mi place să discut despre viaţa mea personală cu elevii.
Aş putea pune căluşul la loc. Aţi fost de acord cu condiţiile.
La naiba cu condiţiile tale, răzgâiatele.
Ştiu că nu mă vei ucide.
Sunt martorul tău, nu ?
Fă ce ai de făcut, dar nu mai vreau să vorbesc cu tine.
Sunt impresionat. Nu credeam că aveţi tăria asta.
Dar aveţi dreptate, nu vă voi ucide.
Nici măcar nu o să vă mai torturez.
Dar ţineţi minte,
peste 17 minute
voi fi pe hol şi voi începe să trag.
De dv. depinde dacă îi voi omorî doar pe cei nouă de pe listă
sau 10 sau 11 sau 12...
Spuneai că nu vei ucide mai mulţi oameni decât e absolut necesar ?
Dacă-mi spuneţi ce vreau, nu va fi nevoie.
Nu e corect.
- Viaţa mea privată nu are de-a face... - Ba da, desigur că are !
Avocatul dv. vă sună, vă trimite mesaje, încearcă să vă găsească.
Dacă sună la cancelarie, îmi strică planurile.
- Ce păcat ar fi. - Chiar ar fi.
Dacă am fi întrerupţi acum, singurul lucru care s-ar întâmpla
ar fi că ar muri mulţi oameni care nu trebuie
şi atunci totul ar fi degeaba.
Deci spuneţi-mi... de ce vă întâlniţi cu un judecător ?
Nu e o întâlnire,
este o audiere pentru atribuirea custodiei.
Custodie ?
Divorţaţi ?
Nu am vrut ca nimeni să afle.
Cel puţin nu până anul viitor, după vacanţa de vară.
Vestea bună este că nu voi spune nimănui.
Nu-mi mai pasă.
Înţeleg că nu s-a terminat pe cale amiabilă, dacă ajungeţi în instanţă.
Nu chiar.
Nu sunt obişnuită cu toate astea.
Şcoală privată, familii vechi şi bogate.
Ţi-am zis că sunt dintr-un cartier sărac din Miami.
Am mers la şcoala publică,
la facultatea comunitară pentru licenţă.
Am muncit din greu.
Apoi am urmat studii postuniversitare şi am muncit şi mai mult.
Pas cu pas, mi-am croit drumul până aici, printre bogătaşi,
şi le învăţ copiii să muncească din greu.
Apoi am întâlnit un tip...
care m-a dat pe spate
şi a cărui familie are destui bani.
Ne căsătorim... şi avem o fată
si deodată se aşteaptă să mă las de muncit din greu.
Susţine că nu am nevoie să muncesc
chiar dacă eu îi tot spun că am nevoie.
Vreau să muncesc, îmi iubesc meseria.
Desigur, asta înseamnă că uneori trebuie să întârzii
pentru o întâlnire cu un părinte
sau sunt prea ocupată să corectez lucrări, în loc să mă distrez.
Dar mie îmi place.
E ceva greşit cu asta ?
Chiar mă face asta... o mamă rea ?
Nu ştiu, dnă H.
Dar ştiu un lucru,
chiar sunteţi o profesoară bună.
Nu par un bun exemplu acum, dar dv. Sunteţi un profesor bun.
Eraţi preferata lui Lee.
M-a acuzat că îmi pasă mai mult de elevi decât de propriul meu copil.
Vine dintr-o familie bogată,
iar eu am fost naivă să semnez contractul prenupţial.
Acum el are o echipă scumpă de avocaţi, iar eu îl am pe Greg.
Am ratat audierea, aşa că nu sunt sigură
cât de mult mă va ajuta faptul că sunt o profesoară bună.
Dumnezeule.
Ultimul lucru pe care mi l-am dorit vreodată
a fost ca pruncul meu să crească într-un cămin distrus.
Nu mai contează. Am obosit.
Poate că e mai bine dacă locuieşte cu el.
Vă spun eu din perspectiva copilului că nu e mai bine.
Părinţii mei au divorţat la un an după ce Lee a fost ucis şi...
dacă fiica dv. seamănă cu mine
nu ar vrea deloc să vă despărţiţi.
Fiica mea... nu seamănă deloc cu tine !
Ar trebui să-mi mulţumiţi !
Datorită a ceea ce voi face, fiica dv. poate creşte fără grija
de a merge la film...
Din cauza ta va creşte îngrozită !
Oricum va creşte îngrozită !
N-am creat eu teroarea, genunchiul care apasă pe gâtul dv. a făcut-o.
Jeremy...
Ştiţi că paharul e pe jumătate plin, pe jumătate gol.
Vestea bună este că veţi avea o scuză grozavă
pentru neprezentarea la audierea de custodie.
Jeremy, te rog. Te implor. Nu face asta.
M-am gândit mult.
În cel mai bun caz, le vei da ceva de care să se agaţe.
Poate că, în loc să aprobe legi pentru a limita accesul la arme,
vor decide să dea arme profesorilor.
- Dacă asta ai lăsa în urma ta ? - De aceea vă ţin în viaţă.
Trebuie să îi faceţi să înţeleagă, să o duceţi la capăt.
Nu vor înţelege decât că eşti un ucigaş.
Înţelegi asta, nu-i aşa, Jeremy ? Că vei comite o crimă ?
Ai ucis-o pe Angela.
Vorbiţi mai încet sau vă pun din nou căluşul.
Ascultă ce spui. Eşti nebun !
Nu, nu sunt. Toţi ceilalţi sunt nebuni.
Se plimbă toată ziulica crezând că sunt în perfectă siguranţă.
Ca şi cum ar fi foarte bine ca 27 de milioane de arme
au fost vândute în SUA anul trecut, ceva normal.
Să aduci o armă la şcoală şi să-ţi împuşti prietenii nu e normal.
Desigur că nu e normal ! Este radical !
Normalul nu funcţionează.
O să rămâi în istorie
ca fiind un alt sociopat care a văzut prea multe filme pentru adulţi
şi a jucat prea multe jocuri video violente.
Când oamenii mă vor întreba ce s-a întâmplat aici,
o să le spun că te-ai purtat ca un descreierat,
că ai vorbit tot timpul fără sens.
- Că tot mormăiai întruna. - Tăceţi !
Că vorbeai cu persoane imaginare,
de parcă fratele tău Lee vorbea cu tine.
- Am spus să tăceţi ! - N-o să mă omori !
Altfel, nu va mai trebui să le spun oamenilor ce nebun eşti.
Pot să-şi dea frâu liber imaginaţiei.
Nu o să spuneţi nimănui asta.
Pentru că dacă o faceţi, atunci toţi copiii vor fi murit în zadar.
Dacă vreţi ca vieţile şi morţile lor să conteze,
atunci veţi spune adevărul.
Veţi spune lumii de ce am făcut asta.
- Veţi avea grijă de asta. - Ai dreptate.
Voi spune lumii adevărul.
Le voi spune că ai tras în şcoală
pentru că erai supărat că nu eşti şef de promoţie.
Ai grijă, căţea !
Nu glumesc cu privire la extinderea listei mele.
Vreţi mai mulţi copii morţi pe conştiinţă ? Bine !
Iată !
Hannah va lipsi la ora de istorie. Mă ocup eu.
Josh, Cara.
Va fi ca şi cum aş împuşca un peşte într-un butoi.
N-ai decât. N-o să mă convingi că-i vina mea.
Ţine minte, dacă omori mai mulţi oameni, vei arăta mai nebun.
Vestea bună este că
vei creşte gradul de conştientizare asupra sănătăţii mintale.
Doar mă întreb...
cum se va simţi mama ta, tatăl tău.
E una să ai un fiu omorât de un ucigaş în masă,
dar propriul tău copil să fie un fiu ucigaş în masă ?
Nu-mi pot imagina cât de oribil se vor simţi.
- Îi va pune la pământ. - Nu contează. La naiba cu tata !
Nu a făcut nimic ca să oprească asta.
Nici nu e un tată grozav, pe care eu l-aş dezamăgi. Nu !
Tot ce-l interesează sunt notele şi Harvard.
Îl vei ruina şi pe el şi pe mama ta.
Mass-media îi va hărţui. Vor fi paria.
Părinţii tăi vor trebui să-şi schimbe numele şi să se mute
ca să trăiască într-un loc unde nimeni nu ştie cine e fiul lor.
Nu ştiţi despre ce naiba vorbiţi.
Aşteptaţi să aprobe legea... şi să iasă la iveală statisticile.
Părinţii mei vor fi mândri de mine.
Odată ce vor vedea câte vieţi salvez,
vor fi mândri de mine.
Vor pretinde că nici măcar nu ai existat.
Vor spune: "Lee nu a avut un geamăn."
Fac asta pentru Lee !
Vrei să-i spun asta tatălui tău cu o faţă serioasă ?
O să mă plesnească mai tare ca tine.
Nu, nu. Va funcţiona. Va înţelege.
Într-un final, va înţelege !
De ce nu-l suni pe tatăl tău ?
Spune-i !
Spune-i că faci asta pentru Lee. Vezi ce zice !
Chiar credeţi că sunt prost ?
Ce ? Îţi e frică să-l suni ?
Poate pentru că ştii exact ce va spune despre toate astea.
Înţeleg. Nu despre asta e vorba, aşa-i ?
Eşti sătul de genunchiul tatălui tău pe gâtul tău ?
Duceţi-vă dracului ! Văd ce faceţi aici.
Încercaţi să mă enervaţi.
Şi chiar funcţionează. Uită-te la tine !
Chestia asta cu tatăl tău chiar te calcă pe nervi.
Continuaţi să spuneţi prostii,
căci mai aveţi doar câteva minute.
Chiar ţi-e teamă să-l suni, nu ?
Ţi-e frică de propriul tău tată !
Să presupunem că ai dreptate, paharul este pe jumătate plin, pe jumătate gol.
După tot ce a făcut pentru tine, te-ai transformat într-un răzgâiat.
- A făcut un rahat pentru mine ! - Jeremy, te rog.
Uită-te la ce şcoală mergi,
la educaţia ta, la mâncarea ta, la casa ta, la maşinile voastre.
Nu a avut parte orice copil de toate astea.
El ţi le-a oferit.
Şi poate că a fost dur cu tine,
dar asta pentru că voia ce este mai bine pentru tine.
Şi acum îi vei distruge numele
şi îi vei frânge inima.
Şi nici măcar nu-i vei spune la revedere ?
Deja l-a pierdut pe Lee.
Tu ştii cât de greu ţi-a fost să nu poţi să-i spui la revedere,
să nu fii în stare să-i spui "Te iubesc", pentru ultima oară.
Şi acum ai de gând să îl faci să treacă prin asta din nou,
doar că de data asta va fi şi copleşit de vină ?
Sună-l,
spune-i la revedere.
Spune-i că îl iubeşti.
Nu am de gând să-i spun ce o să fac.
- Nu sunt prost. - E în regulă, dragule.
Nu trebuie să spui ceea ce nu vrei.
Nu dispărea pur şi simplu.
Nu o să ţipaţi în fundal, nu ?
Jeremy.
Te rog. Jeremy, te rog nu...
Jeremy. Opreşte-te ! Nu !
Opriţi-vă !
- Alo ? - Bună, tată.
Jeremy ?
Da, eu sunt.
Ce faci ?
Al cui telefon este ăsta ? Mă suni în timpul orelor ?
Nu trebuia să fii în clasă ?
Am o... perioadă de studiu acum.
Atunci de ce nu studiezi ?
Am vrut doar să te sun
şi să-ţi spun că eu... şi să-ţi spun că eu iubesc...
Am sunat la scoală astăzi.
Mi-au spus că au luat decizia despre şeful de promoţie acum două zile.
Julia este şefa de promoţie.
Probabil au crezut că o merită mai mult decât mine, tată.
Ea este şefa de promoţie şi poate că merită.
Poate daca ai studia în perioada de studii
în loc să te joci cu telefonul prietenului tău...
La revedere, tată.
O, nu !
I-m spus la revedere.
Jeremy, te rog !
Trei minute.
E timpul să intru pe poziţie.
Îmi pare rău că trebuie să vă las legată aşa,
dar cineva vă va găsi în curând.
- Nu vă faceţi griji. - Jeremy !
Vă mulţumesc pentru că aţi stat aici şi m-aţi ascultat.
Nu că aţi fi avut de ales, dar...
Ştiu că nu a fost distractiv pentru dv.
Ştiu că... nu vedem lucrurile la fel adeseori, dar...
Sper ca măcar să vedeţi că intenţiile mele sunt bune.
Şi dacă vreţi,
puteţi spune lumii întregi că am fost nebun.
Cine ştie, poate că sunt.
Sper că veţi realiza ce pierdere ar fi
dacă am făcut lucrul ăsta teribil şi nimic bun nu a ieşit din el.
Să spuneţi lumii de ce am făcut-o.
Spuneţi-le că lucrurile trebuie schimbate...
şi asiguraţi-vă că asta nu se va mai întâmpla.
Acum e timpul să plec.
A fost totul pe bune, dnă H.
STUDENT EMINENT
Subtitrare: FAST TITLES MEDIA