Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
„Byl konec 90. let.
Nebylo nám ani šestnáct
a můj bratranec Lorenzo byl už tehdy dost máklej,
jak říkala máma.
Měli jsme jít do kina na akční film.
Právě jsem se přistěhoval do Guadalajary
a bratranec přivedl dva kámoše, co měli nápad na společný byznys.“
Golfový hřiště. Ten pozemek je tchána kámošova bráchy.
Projekt představíme v Klubu průmyslníků.
Jediný problém je voda.
Ale máme páku, synovce ředitele vodáren v Jaliscu.
Dostane podíl, až najdeme investora se zbytkem peněz.
Jdeme na ten film, nebo ne?
Ne. Mám lepší nápad.
Bože, ano! Tolik šťávy!
- Ve Španělsku mluví tak divně. - „Tolik šťávy, borče!“
Tak jo, vy paka. Každej pět minut, ostatní počkají vedle.
- Jo? - Moment!
Každý si vybere svou část.
Jdu první, je to můj dům.
- Dále. - Zdravím.
Dobrý den.
Je někdo doma?
Haló?
Jdu opravit lustr.
- Dobrej. - Dobrej.
- Pojďte za mnou. - Jistě.
Máš krásnýho ptáka.
Pojď blíž.
Jo.
NEČEKÁM, ŽE MI NĚKDO UVĚŘÍ
Vale!
- Co? - Jedeme do Barcelony!
- Co? - Dali mi stýpko!
- Nekecej! - Jo!
- Nekecej! - Fakticky.
Gratuluju!
PŘED ODJEZDEM DO BARCELONY
JSEM SE ZASTAVIL V GUADALAJAŘE, ABYCH SE ROZLOUČIL S RODIČI.
KDYŽ MĚ VYZVEDÁVALI, MÁMA…
- Opatrně! - Jo, viděl jsem to.
- Zaplatil jsi parkování? - Platí se u výjezdu.
- Na co jsou teda ty automaty? - Tati, zajdu to zaplatit.
V klidu, synku. Dá se platit v automatu i u výjezdu.
A automaty nevrací drobné.
Jak se má Vale?
- Dobře, moc dobře. - Super.
Zůstala doma, aby všechno pozamykala, ale moc vás zdraví.
- Obejmi ji za nás. - Jasně.
Mimochodem, víš, kdo tam taky je?
Dcera mojí kamarádky Lourdes.
Učí se tam na šéfkuchařku. Jmenuje se Paola.
Domluvily jsme se, že vás propojíme.
Synku, já ti nevím,
ale něco mi říká, že se nevrátíš.
- Mami. - Ne, vážně. Snad to tak bude.
Moc bych ti přála, abys tam zůstal a usadil se tam.
Přála bych ti, abys dostal fajn místo někde na univerzitě.
A stal se profesorem. Jen si to představ!
- Jo, to by bylo dobré. - Skvělé!
Uvidíme.
- Funguje tahle koupelna? - Snad.
Byl tu instalatér, doporučil mi ho bratr,
protože víš, jaký tatínek je…
Jiný řemeslník ho chtěl odrbat, že musíme vyměnit bůhvíkolik trubek.
Každopádně to tak není.
V druhé koupelně je lepší tlak. Můžeš se umýt tam.
Díky, mami.
Tak já jdu udělat salát.
- Dobře. - A objednat limonády.
Hned jsem dole.
Ahoj, zlato. Dorazil jsem.
Vybaluju si u rodičů. Vyzvedli mě na nádraží.
Celý den se líbají. Nonstop.
Slib mi, že takoví nikdy nebudeme.
Ještě zavolám. Miluju tě.
Živě si to představuju, lásko.
Chystám se s tátou a Nayeli na enchilady.
Pak si zavoláme, jo? Miluju tě.
Juanpa, synku! Tady jsi.
Volá Lorenzo.
Nemůže přijít, ale chtěl s tebou mluvit, než odjedeš.
Prý mu neodpovídáš na zprávy.
Tak jo.
Díky.
- Copak? - Jak se máš, ty vole?
Musím s tebou mluvit, než odjedeš.
Mám zajímavej projekt. Představím ti parťáky.
- V kolik máš zítra čas? - Nevím, jestli můžu.
Nebuď debil, Juanpéčko. Jsme rodina.
Nezabere to víc než půlhodinku.
- Nechcete přijít sem? Jsme tu všichni. - Jsi magor?
Jsme sice rodina, ale tyhle žranice jsou opruz.
Zítra si musím koupit knížku, jít do banky…
Půl hodiny! Nebudeš litovat.
Hlavně proto, že se stýpkem nevystačíš.
Život v Evropě je mastnej.
Můžu se zeptat?
Máte Instrucciones para vivir en México?
Copak to nedržíte v ruce?
Ano, ale hledám levnější vydání.
Na podtrhování a…
Ne, tahle je jediná.
Aha. Díky.
Zdar. Jsi bratranec svýho debilního bratrance?
- Ne. - Neser.
Ale jseš. Koukni.
Jdeme.
- Kam? - Za tvým debilním bratrancem.
Musím to ještě zaplatit.
Můžeš.
- Dobrý den. - Dobrý den.
Pojď.
To je tvůj bratranec?
Říkal, že jedeš studovat do Barcelony. Je to pravda?
Odpověz, blbečku.
Jeden nezavře hubu a druhej ztratil řeč.
Tak hledej, šmudlo.
Jo, jedu tam dělat doktorát.
Ale…
proč ho tu držíte?
Přišli jsme kvůli němu o pěknej balík.
Prý máte projekt, co by se nám šiknul.
Tak co?
Není na takovej bengál brzy?
Ne, Chucky, není brzy.
Musí být jasno hned od začátku.
Brnkni, až bude hotovo.
José!
Jsem na reprák?
Jo. Mám přepnout na video?
Není potřeba. Jen přibliž mobil.
Juane Pablo.
Mluví s tebou.
Ano?
To abys věděl, že si neděláme srandu, jo?
Jak se vůbec má Valentina?
Kdo je tam?
Jsem Absolvent.
Prý máš dělat magistra. Kde budeš studovat?
V Barceloně.
Která univerzita, debile?
Pompeu.
A specializace?
Doktorát o hranicích humoru v latinskoamerické literatuře 20. století.
Cože?
Doktorát o hranicích humoru v latinskoamerické literatuře 20. století.
Slyšel jsem tě, debile. Ale co to do prdele znamená?
V zásadě jde o posvěcení toho, čemu je přípustné se smát.
Jako jestli smíme vtipkovat o tom, že jsme ti zabili bratrance?
- Tak něco. - A jak to vidíš ty?
- Přijde na to. - Na co?
Kdo je vypravěč, ne?
Kdyby to vyprávěl můj bratranec…
To si strč někam.
Mrtví neříkají vtipy. Dobře poslouchej, ty vole.
Jeď s holkou do Barcelony, nastup na univerzitu a čekej na instrukce.
Žádný vtípky, jasný?
- Jestli je to Valentina, neber to. - To není můj mobil.
To je můj. Podej mi ho z kabelky.
- To je táta. - Vem to.
- Ahoj, tati. - Dej to nahlas. Stačí zmáčknout tady.
- Haló? - Ahoj. Zlato?
- Co? - Tak co?
Byli zdrcení. Takhle jsem bráchu ještě neviděl.
Je to ta nejhorší bolest na světě.
Úplně proti přírodě.
Děti mají pohřbívat své rodiče, ne naopak.
A zjistili něco?
To muselo být, když mě k němu nepustili ani jako doktora.
Rekonstrukce prý není možná.
Musí být pohřeb se zavřenou rakví.
Panebože, to je hrůza. Vůbec to nechápu.
Jak mu mohl kamión přejet pneumatikou hlavu?
Nevím. Třeba ho nejdřív srazilo jiné auto.
Nevím. Popravdě jsem se nechtěl vyptávat.
Promiň, ale…
nemohl třeba skočit nebo tak?
Co blázníš!
Ne, brácha říkal, že Lorenzo byl nadšený
z nového projektu, který vypadal fakt slibně.
Synku?
Tati?
Chtěl jsem ti popřát šťastnou cestu. Užij si to!
Díky, tati.
Řekl jsem strejdovi a tetě, že tě máma veze na letiště.
Zkus jim zavolat nebo aspoň poslat zprávu.
Vážení cestující,
kvůli komplikacím jsme žádáni, abychom až do odvolání zůstali na ranveji.
Děkuji vám za trpělivost. Dané okolnosti jsou mimo naši kontrolu.
Juan Pablo Villalobos?
- Ano? - Pojďte prosím s námi.
- Děje se něco? - Nevím.
Požádali nás, abychom vás vyvedli z letadla.
- Ale já musím letět… - Odveďte ho! Kvůli němu máme zpoždění.
Pro vás.
- Haló? - Kde máš snoubenku?
- Kdo je tam? - Vicente.
- Kdo? - Chucky, debile. Kde je Valentina?
No…
ona nejede.
My jsme se rozešli.
Ji i všechny, na kom ti záleží, ochráníš jedině tak,
že budeš dělat kurva přesně to, co ti řekneme.
Změň si let, dojeď pro ni a posaď ji do letadla.
Ale myslím, že nebude chtít jet. Zachoval jsem se k ní dost krutě.
Krutý budou mí kámoši, když nenasedne do letadla.
Čau, ségra.
Nevím, jestli kdy zapomenu ty hrozné věci, co mi řekl Juan Pablo.
Nejhorší je, že se snaží předstírat, že se nic nestalo.
Tak jestli byl hnusnej, radím ti, abys otočila list…
Chlape!
Ať jsou talíře suchý, než je budeš uklízet.
- Jasně, ohlídám si to. - Jo?
Zítra přijede Ale. Hodí ji sem její máma.
- To je fajn. - Jo, seznámíte se s ní.
- Super. - Tak dobrou noc.
- Dobrou. - Pak zhasni.
- Ty účty jsou šílený. - Jasně.
ROBERTO BOLAÑO DIVOCÍ DETEKTIVOVÉ
„Občas myslím na tu rvačku, jako by to byl sen.
Někdy mi to přijde k smíchu. Jindy ne.
Belana a Limu jednou policie dopadne,
ale nás nikdy nenajde.
Ach Lupe,
mám tě tak rád, ale jak se mýlíš.“
Zkoumám soukromé deníky
argentinských a uruguayských autorek,
které zvolily sebevraždu.
Zajímá mě identita jako přestupek nebo popření,
ale i třeba projev vůle k moci.
Velmi zajímavé.
Pokračujme.
Dobrý den, já jsem Nina. Jsem z Chile. Je mi 27 let.
Můj projekt se týká apropriace politické nekorektnosti
reakcionářskými, údajně libertariánskými diskurzy.
Ty razí myšlenku,
že nezáleží na tom, kde humor vzniká,
ačkoli právě v tom je jádro problému.
Pracuji s pojmy hierarchie a vlastnictví
a koncepty jako nahoře-dole, uvnitř-vně.
NÁVRH DISERTAČNÍ PRÁCE JUAN PABLO VILLALOBOS
SOUBOR - NOVÝ DOKUMENT PRÁZDNÝ DOKUMENT
DOSUD JSEM NEBYL SCHOPEN NAPSAT ROMÁN,
PROTOŽE SE MI NIKDY NESTALO NIC, CO BY STÁLO ZA TO VYPRÁVĚT.
Ahoj, Vale.
Ta výstava vypadá skvěle, ne?
Vyzvednu tě a zajdeme tam.
Tak jo, čekám na tebe.
Vale, dáš si toast s dulce de leche?
Copak děláš, broučku?
Hele, tati, nakreslila jsem ji.
- Koho, Vale? - Jo.
Plus minus. Proč je ale černá? Vale není černá.
Černá byla nejpodobnější.
Konec blbin. Nakresli ji hezky.
Nevidíš, že je brunetka? Koukni na ty krásný vlasy.
Na.
A osamělost je nemožnost to říci.
A šedé molo a karmínové domky.
Ty nesmysly ji učí matka.
Dáš si toast?
Chce s tebou mluvit Absolvent.
Nemůžu. Mám program.
Jsme ještě daleko?
Mám program.
Někdo na mě čeká.
Co ten byt?
Je mnohem dražší, než jsme počítali.
Tak žer míň tapas, debile.
Podle Číňana se ve čtvrti poliši mihnou, jenom když skápne důchodce.
Každopádně seď na zadku a čekej na instrukce.
Synku, bratrancův pohřeb byl moc smutný, neutěšený.
Přišla jeho údajná dívka z Cozumelu. Carla, Karina nebo tak. Přivedla kamarády.
Samé podsadité trouby s maličkými chodidly,
jako na šplhání po pyramidách.
Vypadali, že na pohřbu budou prodávat houpací sítě.
A kolegové tvého strýce poslali věnec z růžových karafiátů.
Spletli to, mysleli, že umřela holka. Svedli to na sekretářku.
Chuděra celý večer brečela v koutě.
Tvůj strýc byl velmi rozrušený, tatínek mu předepsal prášky na uklidnění,
ty nejsilnější, co mají v lékárně v trezoru,
aby je neukradli narkomani…
Vale.
Ten by se Juanu Pablovi líbil.
Šla jsem tam, protože jsem myslela, že nám normálnost prospěje. Ale kámo!
Navíc bydlíme ve fakt zapadlé čtvrti.
Byly levnější možnosti, ale Juan Pablo na tom trval.
Nepoznávám ho.
Jako by si v kufru přivezl předsudky své rodiny.
Hádej, co se mi stalo v místním supermarketu.
Promiňte. Podáte mi tu sklenici rajčatové omáčky?
- Tuhle? - Ano, díky.
Nate.
Pojďte mi pomoct s mlíkem. Je to na mě těžké.
Pak se na mě podívala a řekla…
Promiňte. Já myslela, že tu pracujete.
Ale jste moc hezká.
Já tohle město nechápu, kámo.
Nemůžu si zvyknout.
Možná je to proto, že se cítím na hovno, ale jako by tu nikdo nespěchal.
Nebo to místo přitahuje ztracené existence.
Cítím, že pomalu podléhám nicnedělání.
Jako by mi něco říkalo, že takhle to aspoň nemůže být horší.
SQOKUPACE
Potkala jsem jednoho Itala. Je trochu bručoun, ale vtipný. Jimi.
Nech tu holku bejt. Neotravuj, ke mně.
- Jak se jmenuješ? - To je Ugo.
Je z Neapole, ale žije se psem tady.
- Já jsem z Mexika. - Messico? A co děláš tady?
Začali jsme se bavit a už jsem se necítila tak na houby.
ANO BYDLENÍ VÍC NEŽ 1 000 BYTŮ
Aspoň se tu smí pít na ulici, ségra.
Myslíš, že mu nemůžeš odpustit? Poslouchej svý tělo.
Neboj se ho nenávidět, pokud ti to tělo říká.
Hele, na koho jsem narazila!
Co je, Vale?
Zdá se, že Juan Pablo právě dostal zprávu.
Lidi ze školy.
Jdeme na skleničku.
- Chceš jít? - No ne!
Juan Pablo zve svou přítelkyni. To se musí oslavit. Jdeme.
Elizondová byla v šoku. Ptala se, jestli jsem to věděla.
- Ne. - Netušila jsem to!
- Vy jo? - Ne.
Já taky ne… My o vlku! Tady ho máme!
- Zeptejte se ho. - Juane Pablo, změnil sis téma práce?
Měla jsem první konzultaci s Elizondovou a dost jsi mi ji rozhodil.
Promiňte, ale tady jsme seděli my.
- Šli jsme jen na cigáro. - Jistě, prosím.
- Co ti řekla? - Nic.
- Jak nic? - Nevzala to dobře.
Jak to šlo? Povídej!
Dále.
- Dobrý den. - Dobrý den.
- Jak se máte? - S čím jdete?
Chtěl jsem si promluvit…
Chtěl bych změnit školitele na disertační práci.
A kdo by mě měl nahradit?
- Piš si. - Moment.
Vteřinku.
Ano?
Nemáte pentilku? Propisku?
Jo.
Díky.
Tak jo, můžu.
- R-I-P-O-L-L. - Jo.
Ripoll.
Meritxell?
Ano.
Jak váš projekt souvisí s genderovými studii?
Pro změnu školitele nehnu ani prstem.
Zařiďte si to a přineste mi to k podpisu.
Jistě.
- Jsi taky z Guadalajary? - Cože?
- Jestli jsi taky z Guadalajary? - Ne, z Veracruzu.
Domov son jarocho.
Odkud znáš Juana Pabla?
Pardon, musím si odskočit.
Určitě věděla, co tam jdeš probírat.
Rozhodně. Určitě to věděla.
- Jo. - Asi jo.
Opruz, co?
Kámo, jsi tam?
Napiš, jestli můžu volat.
Je tu hluk, ale napiš a brnknu ti.
Byl se změnou problém?
Ne. Jenom musím zařídit papírování.
Kdy máš hodinu s Ripollovou?
Příští týden je seminář.
Fajn. Tak poslouchej.
Zjisti, co se dá, o Laie Carbonellové.
Je to studentka dr. Ripollové. Určitě bude na semináři.
Laia Carbonellová.
- Kdo to je? - Dostaň se k ní.
Navaž s ní kontakt. Neposer to, vole.
Nauč se ty genderový kecy.
Ale to není můj obor. Co jí mám říct?
Zaber, nebo jseš mrtvej.
Co mám teda dělat?
Ojedeš ji.
Cože?
Že Laiu ošukáš, ty debile.
Už jsi zapomněl, jak mluvíme v Mexi…
- Ahoj. - Ahoj, kámo. Kde jsi?
Nevím, někde na parkovišti.
A co tam děláš?
Jsme v baru s Juanem Pablem a jeho spolužáky.
A co?
Stojí to za prd. Víš, co jsem zjistila?
Ty jsi opilá?
Ne, jenom čůrám.
Tak poslouchej, kámo.
Náhodou jsem na něj narazila, když odcházel,
tak mu nezbývalo než mě pozvat taky.
Samozřejmě jsem tu nikoho neznala.
Když jsme dorazili, došlo mi, že spolužákům neřekl, že má holku.
Proč s ním nepromluvíš?
Co tam děláš? Padej!
- Sakra, počkej. - Co se děje?
Nějakej týpek mě viděl.
- Zavolám zítra. - Fajn.
Ahoj, Vale!
Všechno v pohodě?
Nechceš empanadu?
Ty jsi tady, cácoro. Dáš si empanadu?
Jsou dobrý. Domácí, čerstvý.
Co?
Jsou fantastický.
Posaď se, co blbneš? Budeš to jíst vestoje jako taco?
Sedni a vychutnej si ji.
No tak, co se stydíš?
Dáš si skleničku vína?
- Ne, dobrý. - Určitě?
- Tak na zdraví. - Je dobrá.
Vidíš?
Hele, cácoro…
víš, co se mi na tobě líbí?
Nejsi jako ty cvoci, co sem přijedou
a celý den jako troubové korzujou po La Rambla,
dokud jim cikán neukradne peněženku.
Ty jsi jiná.
Ne?
Odhadl jsem tě, co? Jsi jiná. Děláš si věci po svém.
Nenecháš se omámit pozlátkem tohohle prolhanýho města.
Dřív u tebe v pokoji bydlel chilský pár.
Každý večer mi vykládali o parcích, muzeích…
Já tady žiju, kámo! Nehraju si na turistu.
Každopádně se hádali.
Ona se spustila s Kataláncem a Chilan ji vykopl na chodník.
A týpek,
místo aby využil situace
a prošukal se tu kolem světa… To se tady totiž dá.
Můžeš si píchat vlaječky na mapu. Je to šílený.
Máš tu Číňanky, Afričanky, Seveřanky, Jihoameričanky…
A co ten vůl udělá?
Vrátí se do Santiaga.
Do Santiaga, ty kráso.
Chápeš? Ne do Mexika, Buenos Aires…
Chápeš? Ne do Bogoty…
Ne, do Santiaga!
Chceš lajnu?
Určitě?
Nevadí, když si dám?
No a jak je to mezi tebou a Juanem Pablem?
Tuhle jsem se ho ptal, kam jde. Prý na katalánštinu.
Dělá si srandu? Učí se katalánsky?
Katalánci nechtějí, abysme jim rozuměli.
Nešňupneš si? Ne?
Já tě chápu.
Vím, že ráda chodíš takhle odrbaná jako nějaká Pařížanka.
Ty tohle nosí, sexy rozcuchaný vlasy,
cigáro, dech po kafi.
Ale ty jsi jiná, cácoro. Jsi latina, nic si nenamlouvej.
Podívej se na sebe. Jsi kočka, Vale.
Jsi latina. Máš…
- Ne, Facundo! - Co?
- Co kravíš? - Co je?
Bydlím tu s Juanem Pablem. Tohle je to poslední, co potřebuju.
- Do prdele. - Ale cácoro.
Co blbneš? Taková blbost. Jak s tím souvisí Juan Pablo?
Míříte každý jinam.
Jste typický pár, co se v Barceloně rozejde.
Páry, co sem přijdou spolu, to nedají a rozejdou se.
Víš proč? Barcelona je totiž děvka.
Mluvím z vlastní zkušenosti.
Víš, co teď dělá Juan Pablo?
Šoustá s nějakou holkou, co sbalil na baru.
Stejně blbou jako ty, ale trošinku víc sexy.
Není divu, že Argentince nikdo nemá rád, ty sráči.
Jdi do hajzlu. Kdo si myslíš, že jseš?
Počestnost sama. Mexická panenka Maria.
Zdar! Absolvent.
Mně nebudeš zavěšovat, debile.
Jako první půjde tvůj táta.
Poslal jsem k němu jednoho z chlapů, aby mu zkontroloval znamínko.
Chtěl mu dělat testy,
ale byla to jenom modřina od jinýho debila, co nám chtěl fouknout.
Dobrý doktor, pan José Luis.
- Musím mluvit s tátou. - Nemůžeš počkat?
Nevidíš, že rodiče potřebujou trochu soukromí?
To nic, synku. Pojď dál.
- Lorenzo… - Co, Lorenzo, Juan Pablo?
- Nebyla to autonehoda… - Ne, zase ses osypal!
Juan Pablo asi měl noční můru.
A ekzém z nervů.
Je to alergie.
Alergie na přítelkyni, kterou nedokázal představit spolužákům.
Co to povídáš, Valentino?
Stydí se za svůj ekzém a za svou holku.
Odešlas bez rozloučení.
Aspoň jsme se pohádali.
Jak vidíte, jde o umělkyni, v jejímž díle si povšimneme
řady témat, jimiž jsme se zabývali,
jako je nezřetelnost, odmítání, roztříštěnost.
Zahájíme diskusi. Kdo začne?
Prosím, Laio.
Chápu autorčin záměr
a s jejím zkoumáním a otázkami v zásadě souhlasím.
Ale z dnešní perspektivy vidím na jejím pohledu leccos problematického.
Dalo by se říct, že bezděčně udržuje
myšlenku křehkosti, poetičnosti a abstraktního znázornění
jako vlastnostech ženskosti.
Křehkost.
Viděl to v tom ještě někdo další nebo se k tomu chce vyjádřit?
- Mahle? - Ano.
Ty prostory a pohledy nabízejí nespočet možností.
Každému podle jeho gusta.
Dneska máme režisérky, co točí hardcore hetero porno.
To mi přijde super, pokud to tak vidí.
Fakt ti to přijde super, Mahle?
Laio Carbonellová, prosím.
Jen konstruktivní argumenty.
Mám pocit, že tu do úmoru probíráme,
jak i přes ty nejčistší a nejpočestnější úmysly
patriarchát neustále udržuje falešnou představu o rovnosti
a emancipaci, takže nesouhlasím.
A myslím si, že naznačovat, že machismus a objektifikace
se týkají jen mužů, je krátkozraké a neúčelné.
Předpokládáš, že všechny chceme totéž?
Když koukáš na porno, chceš se udělat.
Nebo čekáš na závěrečné titulky, kdo to režíroval a jestli se ti to líbilo?
Mahle a Laio Carbonellová, jsou to velmi zajímavé body,
ale přejdeme k dalšímu videu, které režíroval Miguel Silveira,
který vede výzkumnou skupinu v Santiagu de Compostela
o utlačování a potlačování falického diskurzu.
Lauro, zhasnete?
Já jsem Miguel Silveira
a tohle je moje dílo nazvané Útlak falu,
které jsem vytvořil se svým partnerem Xavim.
Sestává
z následujících prvků.
Když…
nazývám…
A než se rozejdeme, máte nového spolužáka.
Juane Pablo, mohl byste se nám představit?
Dobrý den.
Jsem Juan Pablo. Jsem z Mexika.
Ve své práci
jsem analyzoval povídky spisovatele Jorgeho Ibargüengoitiy.
Povězte nám něco o svém projektu.
Můj výzkumný projekt se týká…
Zkoumám mizogynní humor a…
asi i homofobní.
Například v jedné z povídek je postava, která si myslí,
že největší ponížení je, když mu doktor dá prst do zadku.
Do konečníku. Je to…
Vám přijde vtipné, že ho to ponižuje?
Popravdě když jsem to četl, rozesmálo mě to.
Ale je to otázka kulturního kontextu a budování postavy.
Mně osobně to ponižující nepřijde, ale…
Ale nepřijde vám, že oslava takové povídky posiluje homofobní stereotypy?
Přijde na to.
Pokud „oslavou“ myslíte to,
že jsem tomu tématu věnoval roky studia,
pak si upřímně myslím, že ne. Ne?
Koneckonců díky tomu se o tom bavíme.
A co podle vás znamená, že vám to přišlo vtipné?
Přijde na to, ne?
Mně třeba nepřipadá vtipné, že mi to přišlo vtipné.
Ale kdybych někomu vyprávěl o tom, co tady proběhlo mezi mnou a vámi,
vzniklo by jistě dost prostoru pro něco humoristicky inkluzivního…
Děkuji vám, Juane Pablo.
Vítejte a všichni se uvidíme za týden.
Nezapomeňte poslat svá témata, kdo je nedodal.
Ahoj.
Byli jsme spolu na hodině dr. Ripoll.
Jo, vzpomínáme si.
Před půl hodinou.
Ještě deset minut a čekal tě lynč.
Popravdě už je někdo předtím nažhavil.
Zdar.
Takže zkoumáš sexistický humor.
Popravdě mě víc zajímají hranice humoru.
Ale na to téma není vhodná doba.
Takže o tom posledním videu lepší nemluvit.
Jedna věc mě vlastně zaujala.
Připomnělo mi to článek od Gayle Rubin a Judith Butler.
- Koho? - Gayle Rubin a Judith Butler.
Interpretují historii sexuality skrz historii materiálů.
- Mimo jiné. - Jakých?
Mluví třeba o urbanismu a vykřičených čtvrtích.
A taky o temných prostorách, kde třeba není elektřina.
A jak to souvisí s tím videem?
Nelze pochopit historii fetišismu
bez pochopení historie kaučuku
a vykořisťování amazonských indiánů anglickými společnostmi v 19. století.
Jinými slovy.
Chci říct,
dr. Silveira a jeho partner by nedosáhli
těch „počinů“, abych tak řekl,
nebýt průmyslu vyrábějícího sexuální protetika,
což nás vrací k vykořisťování indiánů v oblasti Putumayo.
Co tím teda chceš říct? Že…
Že se máme cítit provinile, když se uděláme pomocí dilda?
No…
Asi by stačilo se omluvit za koloniální mentalitu,
než si stáhneš kalhotky.
- Prostě… - Jak že se jmenuješ, Mexičane?
Juan Pablo.
Juane Pablo, když mluvíš o fetišismu, měl bys analyzovat i mizogynii.
Řada těch „hodných divochů“, co hájíš, byli totiž mizogyni jak prase.
Znáš legendu o Pygmalionovi?
Napadlo mě to, protože…
Tak my tady vystupujeme.
- Co se děje? - Jde o to…
Nedokážu ten úkol splnit.
- O čem to mluvíš? - Nemohl bych s ní kamarádit?
Kamarádit s Katalánci?
Pořád vtipkuješ. Myslíš, jak jsi chytrej.
Snaž se, debile.
Ukaž nám, proč ti dali to stýpko.
„Některé zkušenosti jsou považovány za cennější než jiné.
Je známo, že v dobách kapitalismu se složky tvořící život,
čas nebo vzpomínky na minulé časy
staly, jako vše ostatní, komoditou.
Cestujeme po Latinské Americe, Thajsku a Kanadě.
Žijeme v New Yorku, Madridu nebo Paříži, protože tam se něco děje.
Spotřebováváme mládí usilováním o tělo, které se vždy o krok vzdaluje.
To vše jsou triviální důsledky aplikování ekonomické teorie
na tuto novou formu komodity: volný čas.
Ten výraz je zvrácený, protože naznačuje existenci času,
který není volný, ale patří jiným.“
Mockrát děkuji, Munire.
Živé věci, skvělý románový debut. Nezapomeňte si ho koupit. A teď…
Všechno je tak trochu autofikce, nemyslíš?
- No… - Taky píšeš?
Ano.
Čekám na možnost studovat magistra.
Na co čekáš?
Abych získala nárok na stipendium.
- V Mexiku musíš čekat dva roky po… - Munire?
Omlouvám se, že ruším. Zavírají tu.
Jdeme na drink do baru poblíž.
Fajn, vezmu si věci a rozloučím se.
Půjdeš taky?
Pojď.
Ahoj.
Nevím, jestli jsi četla můj mail.
Viděl jsem na seznamu kurzu tvou e-mailovou adresu,
tak jsem ti poslal ten článek.
Jo, viděla jsem ho, ale ještě jsem ho neotevřela.
Znáš tuhle knížku?
Jo, ale nečetla jsem ji.
Je dobrá. Fakt dobrá.
Napadlo mě,
nezašla bys se mnou někdy na kafe?
Tak pojďme.
Hned teď?
Jo, mám chuť na kafe. Jdeme.
Ale nedělej si naděje, Mexičane. Jsem na holky.
Jasně.
To už jsme věděli.
- Teď nasadíme Valentinu. - Cože?
Musíme proniknout do Laiina užšího kruhu.
Nejsnazší a nejrychlejší je to přes sex.
- Půjdu na policii. - Vážně?
Pokud půjdeš na městskou, ptej se na Gimena.
Obejmi ho za mě.
Pokud na katalánskou, pozdravuj Riquera.
- A co jim řekneš? - Povím jim o Lorenzovi…
Tvého bratrance srazil kamión.
Můžu ti poslat kopii úmrtního listu.
Poslouchej, debile.
Zapiš si tohle telefonní číslo.
Zavolej mu mým jménem.
Dá ti, co potřebuješ.
Nejsem tak blbej, abych věřil, že jsi bůhvíjakej donchuán.
Díky, Číňane.
Ruku. Nastav ruku.
Vem si to.
To je ono.
Co to máš s obličejem?
Mám alergii na pár věcí.
Ty vole.
Už jsi tu dlouho?
- No… - Moc ne, co?
Lidi si Barcelonu idealizujou.
Tohle město bejvalo parádní, ale šlo to do kopru.
Turisti, atmoška, nevím.
Totální turistická prostituce. Pro mě dobrý, ale je to na hovno.
Jo, asi jo.
Tak jo. To pivo je na tebe, jo?
Pilulky už jsou zaplacený.
Mimochodem, lepší pilulky neseženeš.
Není nic silnějšího. Nejlepší aspirin v Evropě.
- Jo. - Lidi za ně zabíjejí.
Zabíjejí se navzájem! A ty je máš zadara.
- Jo. - Kdo sakra jseš?
Každopádně se uvidíme.
Číňane, to pivko je na něj.
Pěknej den. Mějte se, lidi.
Jestli mě literatura něco naučila,
pak to, že k dosažení něčeho, co je nemožné, absurdní nebo magické,
stačí splnit určité požadavky.
Přinejhorším musíte vytvořit nový svět.
No ne. Juan Pablo mě zve na večírek.
Vidíš? Možná sis to přání zhmotnila.
Giuseppe, na squattera jsi celkem New Age.
Ahoj.
Který stojí na jiných pravidlech.
- Čau! - Ahoj. Jak je?
Dobře. A vy?
- Fajn, a ty? - Dobře.
- Čau. - Laia. Valentina, moje přítelkyně.
- Těší mě. - Mě taky.
Přinejlepším stačí respektovat logiku vyprávění.
A nechat postavy ožít.
Vale!
Vale?
Co to děláš?
Někdo panáka?
Dáte si?
- Na zdraví! - Na zdraví.
Pak necháte příčiny a následky plynout.
Taxi!
A potom,
jako v klasickém románu,
se nemožné stane skutečností.
Rád se díváš, Mexičane?
Juanu Pablovi by se to taky líbilo.
UBĚHLO PÁR DNÍ. PO PÁR HÁDKÁCH, O NICHŽ BYCH RADĚJI NEPSAL,
VALENTINA NAKONEC ODEŠLA,
ALE NE Z BARCELONY.
Kámo, dost jsem o tom přemýšlela.
Je to klasický příběh hrdinovy proměny,
což je koneckonců základ všech příběhů.
Aby hrdina změnil svou budoucnost,
musí zradit svou minulost a své blízké.
Když říkám „hrdina“, myslím tím „podělanej sráč“.
Už chybí jenom příslib, motiv jeho zasraný proměny.
Laia.
Tu pitomou noc se minulost, přítomnost a budoucnost ocitly spolu v posteli.
Ale ráno byla přítomnost minulostí a všechno ovládla budoucnost.
Abych to uzavřela, neměla jsem sem jezdit
a jako husa věřit, že by náš vztah mohl vydržet.
Zaplatíš účet za plyn, princezno?
Co?
Nechalas puštěný topení, to se platí zvlášť.
A neřeklas, že ten pes je tak velkej.
A tys neřekl, že se plyn platí zvlášť. Je tu zima jak v morně.
Tak si dole u Číňanů kup deku.
Tak co, kámo? Jak je?
Já jsem tady, starám se o Uga.
Nebo možná on o mě.
Ukázalo se, že i squatteři slaví Vánoce, a Jimi jel za rodinou.
Jeho ideologii moc nerozumím, ale v poslední době moc nerozumím ničemu.
Na.
Ty sušenky jsou pro něj.
Díky, Giuseppe.
Kámo, ty vole, neuvěříš, co jsem udělala.
Šla jsem do Verneovy ulice a čekala, až vyjde Juan Pablo.
Byl s tou krávou. Neměla snad být lesba?
Vyrážka na obličeji se mu rozjela.
Chudák.
Měl na sobě nový kabát.
Podle Jimiho skandinávský styl.
Jsi posedlá.
Zachoval se jako svině. Už na něj zapomeň.
Bav se, s někým si zašukej, hlavně už se seber.
Ségra má pravdu. Takhle to dál nejde.
Někdy je pomsta zdravá, víš?
Nevím, Giuseppe.
Možná jsem byla moc drsná, co jsme tady.
To si nemyslím. Jestli chceš, můžu ho vyděsit.
Dej mi adresu, navštívím ho, a uvidíš, že si nasere do kalhot.
A tobě bude líp.
Chci svůj vánoční dárek.
Je mi zima.
Ukradli mi kabát.
Další si nemůžu dovolit. Nemůžu si dovolit nic.
Chci ten nový, co sis koupil. Jdu tam.
Vale, počkej.
Stokrát jsem ti říkal, že ti zaplatím letenku.
Copak, cácoro? To ti posílá Juanchi.
PAK JSEM SI VZPOMNĚL, JAK JE VALENTINA ZIMOMŘIVÁ.
NOHY JÍ MRZLY I V MEXIKU.
MÁLEM JSEM SEŠEL DOLŮ A VŠECHNO JÍ VYKLOPIL,
ALE NEMŮŽU TO RISKOVAT.
BUDU POTŘEBOVAT NOVÝ KABÁT.
To nemůžeš mámě zavolat k Vánocům?
Tatínek čekal celou noc. Řekla jsem mu, že v Evropě je pozdě.
Synku, že nejsi zpátky s Valentinou?
Víš, že tvoje máma tvoje rozhodnutí vždy respektovala.
Ale když jsi teď konečně otevřel oči,
dovolím si ti říct, že Valentina není holka pro tebe.
To kýčovité jméno, oči jak ropucha a pusa jak na loupání kukuřice…
Ne, synku…
Nezdrav mě, debile.
Pojď.
Co to máš s ksichtem?
Je to akutní neurodermatitida.
Můžu se zeptat, co to vyvádíš?
Neřekl jsem, ať dáš Valentině kopačky.
Furt tu chuděru odkopáváš.
Chtěla odejít.
- Nemůžu ji nutit. - Ale hovno.
Snad jsi nenaletěl na ty žvásty, cos načetl, abys ukecal Laiu?
Řekl jsem v jedenáct.
Mám počkat?
Mělo to vypadat, žes nám chtěl prodat pivo a odmítli jsme.
Padej.
Ten debil za náma… Neotáčej se, debile!
- Poslala ho rodina tvý holky. - Nechodím s ní.
Vzbudil jsi podezření, debile. Přesně to jsme nechtěli.
Neměl ses s Valentinou rozcházet.
Kvůli tobě musíme všechno vsadit na jednu kartu, debile.
Řekni Laie, že za tebou byl tvůj kmotr,
že před pár lety studoval v Barceloně
a učil ho její táta.
Řekni jí, že to je neuvěřitelná náhoda, na kterou jsme přišli až teď.
„Kmotr tvého tátu vynáší do nebes.
Říkal, jak se mají rádi
a že by ho chtěl překvapil návštěvou.“
- Ahoj! - Ahoj.
- Jak se vede? - Skvěle.
Ori, to mám ale radost!
Teta Laia!
- Holčičky! - Pro tebe.
Jak se máte?
- Pojď si hrát. - Prosím!
Dobře. Nechám vás povídat.
- Jo. - No…
Pojďte dál.
O co se snažíš? Chceš se mi vetřít do rodiny přes tohohle magora?
Upřímně, plánoval jsem něco míň konvenčního.
Toxický vztah s mladou holkou.
Bejvalkou Juana Pabla.
Ale nedá se jim věřit.
- Akademici. - Blbci.
Vypni ten krám.
Přesně tak.
V Mexiku jim říkáme debilové.
Víš, co je vtipný, Ori?
Žes do toho všeho Laiu zatáhl ty.
Víš, jaks chtěl, ať ji hlídám na Playa del Carmen? Co?
- Bál ses, že ji unesou? - Vyhrožuješ mi?
Jsme tady u tebe doma,
sedíme vedle trouby s ksichtem jak osypaná řiť.
To je ta pravá hrozba.
Teď chci jenom whisky.
Whisky si dáme.
Než dopijeme, vysvětlíš mi, co po mně sakra chceš.
A ať je to zajímavý, jinak volám poldy.
Víš dobře, že v téhle zemi, na rozdíl od té tvé,
justice ještě pořád funguje.
To je Ori, jak ho znám.
Samej fórek.
Vystřel.
Haló?
Vidím, žes volala. Jsi v pořádku?
Proč šeptáš?
Co se děje?
Co je těch 50 eur v kabátě?
Říkalas, že nemáš peníze.
No a? Dáš mi prachy pokaždý, kdy je budu potřebovat?
- Abys měl čistý svědomí? - Ne, ale můžu ti pomoct změnit let.
Nikam neletím, nepřemlouvej mě!
Vale?
Všechno v pořádku?
Jo.
Jimi, pamatuješ, co jsi mi nabídl?
Myslím, že jo.
Udělej to.
Synku, užívej si to tam.
Najdi si hodnou holku, co si tě zaslouží. Evropanku, na úrovni.
Odpusť mámě, že to řekne, ale kde bys skončil,
kdybys zůstal s Valentinou?
Jako učitel druhého stupně v Pachuce nebo někde v sociálním bytě?
Zamysli se, je to tak…
Vypni to. Není divu, že jsi takovej debil.
Přiveď ho, Chucky.
Máš oheň?
Hele.
Tuhle jsme se viděli.
To na tom obličeji je nakažlivý?
Ticho tady bude.
Co když je to lepra?
Klídek, nejsme ve tvý zasraný zemi.
Tohohle mamrda poslala rodina nový holky tohohle debila, aby ho sledoval.
Zasraný imigranti!
Poslední přání?
Nechte toho psa na pokoji. Za nic nemůže.
Psa, Chucky?
Je uvázanej venku.
Vem si to.
Číňane.
- Do toho. - Vem si to, kurva.
Musíš prokázat svou oddanost projektu.
Ani nevím, o jaký projekt jde.
Nic šílenýho.
- Chceme, aby táta tvojí holky… - Ví toho ažaž, debile.
Co chceš?
Máme poslat mámě a tátovi na Jacarandas 32 partu saďourů?
To, co udělali tvýmu bratranci, nebylo nic ve srovnání…
To stačí!
Nakonec jsi celkem drsňák.
NESEŠ ZODPOVĚDNOST
NEZNÁMÉ ČÍSLO
- Haló? - Dohoda byla 15, ale Číňan mi přinesl 87.
- Kdo je tam? - Žádný fóry, pitomče.
Takhle se to nedělá.
Vyřiď šéfovi, že tolik toho nepřevezem, jinak po nás půjde Interpol.
Do toho nejdu.
Juan Pablo Villalobos?
Vím, co jsi provedl!
Hrůznost světa.
Prázdný pohled mrtvých.
Hrůznost světa.
Prázdný pohled mrtvých. Pohled, který mě donutil…
Hrůznost světa.
Prázdný pohled mrtvých.
Pohled, který…
mi sebral řeč a přiměl mě psát.
Mexičan, Číňan a muslim se sešli
s mexickými gangstery v opuštěném skladišti v Barceloně.
Akorát ten muslim nebyl úplně muslim.
Ale Pákistánec ateista.
Zabij ji.
Ve skutečnosti
nikdo z nich nevěděl, v čem ten kšeft spočívá.
Především Mexičan nechápal vůbec nic.
Čumíš na porno?
Tak si dej sluchátka a zavři se. Je tu dítě.
Jo.
Bude tu pár týdnů. Její máma musela neodkladně do Argentiny.
Musel jsem psát, jen nemám komu.
- Co říkala? - Poezie, vole.
Není tu ticho. Jen věty, které nechceš slyšet.
Juan Pablo Villalobos ve svém románu buduje
jedinečný svět plný roztomilých a výstředních postav,
jež se ocitají v podivných, notně zábavných situacích.
Prostřednictvím odysey normálního muže zapleteného do bizarních dobrodružství
nachází Villalobos vlastní tón a rytmus,
jaký v současné mexické literatuře nemá obdoby.
Smích u něj vychází z absurdity a odhaluje nesmyslnost světa.
Letošní Cena za nejlepší román roku byla jednomyslně udělena
tomuto nadějnému mladému muži.
Potlesk pro Juana Pabla Villalobose a jeho román Nečekám, že mi někdo uvěří.
Cenu předává pan Jorge Herralde.
Blahopřeji. Prosím…
Situace ovlivňuje mnohé.
Zajisté odvedl svou práci, ale nelze popřít,
že významným zdrojem inspirace byly události samotné.
Lidé o mrtvých neradi mluví ve zlém,
ale někteří mrtví nepřestávají dělat potíže.
Bratránku! Ty vole!
Střílej. Prostě střílej.
Píšu bez viny, beze studu, je to úleva, svrbění.
Nepíšu, abych se omlouval.
Píšu proto, že jsem nakonec cynik, který chce jen napsat román.
Takový, jaké rád čtu.
Jediný důvod, proč jsem ještě neskočil z okna,
je, abych dopsal ten román.
Musím to dotáhnout.
A i když trochu přeháním, všechno v tom románu je pravda.
Můžu to dokázat.
Nečekám, že mi někdo uvěří. A ani nepůjdu na policii.
Jdeme.
Určitě to byl Ital?
Myslím si to.
Zasraný Italové nám chtějí rozjebat plány.
Jak dlouho pracujete pro Absolventa?
Jsem v Barceloně kvůli doktorátu.
To nám chybělo, aby státní policie začala vydávat
studentská povolení k pobytu delikventům.
Nepřekvapilo by mě to. Jsou to pitomci.
Na viděnou za týden. Šťastný nový rok.
Šťastný nový rok, Garcío.
Klid.
Jste mezi svými.
Myslíte, že byste jinak byl tady?
Podělaný Taliáni.
Myslí si, že Barcelona je stoka,
kam můžou házet svoje anarchistický hovna.
To je on.
Osvoboď se, ségra.
Od Juana Pabla a blbýho eura. Vrať se domů. Budeme tě hýčkat.
Jak je, Nayelsone?
Chtěla jsem ti popřát šťastný nový rok.
Mám novou práci.
Ozvu se později.
Mám tě ráda.
- Ahoj. - Copak, odjíždíte?
Jo. Už máme zpoždění.
Čau.
- Šťastný nový rok. - Taky.
Panebože! Co to máš s obličejem?
Mám alergii na kouř.
Aha.
- Můžu se na něco zeptat? - Jo.
Fakt nechci shazovat tvůj vztah s Laiou.
Ale tobě tohle vyhovuje? Ne, že ne?
Nechci být vlezlá.
Ale možná jsi její rozmar.
Laia Carbonellová všechno zpochybňuje, všechno analyzuje.
Zpochybňuje i svoje zpochybnění.
Jsi její projekt. Copak to nechápeš, zlato?
Co? Mexičane?
- Jsi mimo. - Promiň.
Musím zavolat rodině do Guadalajary. Hned jsem tu.
Tak co, kámo?
Jaký byly pilule? Zahajuješ novej rok ve velkým stylu?
Poslyš… Máš psa?
Jak, psa? Mám klasiku. Jakýho psa?
Ne, já totiž…
nutně potřebuju veterináře.
Neříkej mi, že tvůj pes sežral piluli.
Znáš někoho?
Bude to něco stát. Přines prachy. Je svátek a bude to mastný.
Já říkal, že jsou silný.
Jo.
Tak jo.
Haló?
Číňane, máš číslo na Ahmeda?
Co když má ten pes čip?
TÁTA VIDEOHOVOR WHATSAPP
Tak fajn.
Vyhráváš, ty zasraný město. Odjíždím.
Do baru vejde cikán a Arabák.
Objednají si kafe od španělský servírky, a když se otočí,
řekne Arabák cikánovi:
„Teď sleduj.“ Vezme si vdolek a dá ho do kapsy.
Cikán na to: „To je prd. Sleduj a uč se.“
Zavolá španělskou servírku: „Pojď sem! Předvedu ti úžasný kouzlo.“
Španělka nic neříká.
Cikán vezme vdolek a celej ho sežere.
A Španělka: „V čem je to kouzlo?“
„Mrkni do Arabákovy kapsy,“ řekne cikán.
Arabák se neříká. Říká se Arab.
U nás se odjakživa říká „zasranej Arabák“.
Vy to nechápete, protože jste cizinci.
To není vtipný.
Navíc to prohlubuje stereotyp,
že Arabové a Romové jsou zloději.
„Romové“? Tos vyhrabal kde?
Každopádně je to hanlivé.
Kámo, prostě mi to připomnělo vtip.
Jste jak z vtipu.
Mexičan, muslim a Číňan.
Nejsem muslim. Jsem ateista.
Nejhorší je, že servírka je Španělka.
Naznačujete tím, že přistěhovalci okrádají Španěly.
- Tady máte kód k… - Ukažte.
Zůstane po vyhledávání stopa?
Jsi blbej? Zapiš si ten kód.
Cože? Proč?
Necháš toho hajzla prosadit si svou? A co pak?
- Navíc si tě Ugo oblíbil. - Ugo?
Pojď sem.
- Vale. - Taky mi budete chybět, Jimi.
Giuseppe Savardi?
Doklady, prosím.
- Co? - Doklady, prosím.
Kurva.
Prosím.
To je ale změna!
Doklady.
- Já? - Ne, ta láhev.
- Nechala jsem je doma. - Odkud jste?
Nemusíš odpovídat.
- Jsem z Mexika. - Žijete v Barceloně?
Ano, ale příští týden se vracím do Mexika.
Je Mexičanka, ale nemá doklady.
- Jste tu registrovaná? - Myslím, že jo.
Na jaké adrese?
Verneova ulice 2, ale už tam nebydlím.
Nate, Giuseppe.
Máte tam datum, čas a místo výslechu. Doporučuji tam jít.
Ani jste mi sakra neřekli, o co jde.
Tyhle metody znám. Myslíte, že se vás bojím?
Fašistický zastrašovací triky.
Oznámení za vyhrožování z 28. prosince na adrese, kterou uvedla vaše dívka.
Kde bydlíte teď?
Neodpovídej. Znám zákon.
Kromě toho jsem tu noc byl tady. Mám spoustu svědků.
Sklapni, nebo půjdeš s náma.
Musíme ověřit vaši adresu. Pojďte prosím s námi.
Moment, prosím. Znám svoje práva.
Jimi, co to má bejt? Neudělal jsi Juanu Pablovi nic, že ne?
Přece jsi mě o to prosila.
Kdo sakra podá oznámení za šťouchnutí?
Ty vole… Já jedinej jsem na tvý straně. Neobracej se proti mně.
A víš co? Koupil si stejnej kabát.
A vypadá hnusně, s tou vyrážkou na obličeji. Nelituj.
- Lituju. Mám teď průser. - Jdeme.
- Ty vole! - Nevím, cos provedl.
Máš strach ze švestek? To jsi Mexičanka? Nezasloužíš si Zapatu!
- Měl jsi mi to říct. - Není ti divný, že mě našli tady?
- Mám jít s tebou? - Ne.
Jste fašisti. Obtěžujete kámošku, protože je z Latinský Ameriky.
Vyrabovali jste americký zlato a navážíte se do imigrantů. Náckové!
Koukni na ně. Pezzi di merda!
Svoje věci mám v ložnici.
Tudy.
Podívejte, zatím se nic neděje.
Giuseppe je předvolaný v březnu, to už budete v Mexiku.
Přesto doporučuji registraci na konzulátě.
Vypadá to jako žárlivost,
ale pak někomu rupne v bedně a je z toho tragédie.
Viděla jsem to x-krát.
Zní to hloupě, ale na policii si každý vzpomene až pozdě.
- Ne, o to nejde… - Dejte.
- Cože? - Tu kartičku.
Dám vám svoje číslo.
- Laia? - Tak se jmenuju.
Děkuju.
Našel jsem ji. Jmenuje se Viridiana.
Je registrovaná na jméno Perea Carbonell.
Sakra, Laiin příbuzný.
Kdo je Laia?
- Oriolova dcera. - Čip je deaktivovaný.
- Musíme to říct Absolventovi. - Proč?
Řekl, jen když je to naléhavé.
Číňane, zavolej Absolventovi.
- Ne. - Neštvi.
Zdrhl jsi a nechal jsi mu psa.
- Ať mu zavolá Ahmed. - Ani pro Absolventa nepracuju.
- Ne? - Dělám pro Absolventova šéfa.
Zavolej si mu ty.
Můžete dát palec buď nahoru, nebo dolů.
Jo? Ale teprve až vám řeknu.
Kdo bude mít palec jinak než ostatní, volá Absolventovi.
Jednou nanečisto?
- Tak jo. - Dobře.
Raz, dva, tři a…
Haló?
Rozumím.
Jo, to můžu.
Něco vymyslím.
Ano.
- Kdo to byl? - Absolvent.
Co říkal?
Chtěl, abych sehnal další informace, ať můžeme zmáčknout Oriola.
Prý je moc brzy na to, posílat mu ucho nebo prst toho mrtvýho.
A taky ví, že máme toho psa. Měli byste jít. Mám práci.
Chceme si s Ivonne odpočinout.
S Ivonne?
Absolvent mi řekl, ať jí změním jméno.
Tak já padám.
Hele, kámo.
Odejdi, prosím.
UŽ NÁS NEPOTŘEBUJÍ, UŽ MAJÍ TO, CO CHTĚLI.
JESTLI CHCI ZACHRÁNIT VALENTINU A DOPSAT ROMÁN,
BUDU SI MUSET PROMLUVIT S ABSOLVENTEM.
Kdo je tam?
- Brunetka, tati. - Co tu děláš?
- Ahoj. Hledám Juana Pabla. - Poslyš.
Jsou to dvě krabice. Teď mě s tím nepruď.
Vyřiď mu, že to má u mě.
- Ahoj. - Ahoj, Ale. Jak je?
Špatně. Máma jela do Argentiny a táta se o mě moc nestará.
Hele, nepřeháněj. Je naštvaná, že s ní nemůžu zůstat.
Viděl jsi Juana Pabla?
Ne, asi je s Laiou. Volalas mu?
Ať mě hlídá brunetka!
Přestaň. Hlídání už máš. Co řeknu Pilar?
Pilar nemám ráda. Je hloupá. Chci, aby mě hlídala brunetka.
Poslyš, Vale.
Nechceš ji odpoledne pohlídat? Platím sedm eur za hodinu.
Bez mámy je nesnesitelná. Ani hlídačka ji nemůže vystát.
Ale vy dvě jste sladěný.
Bylo by divný, kdyby mě tu Juan Pablo viděl.
Juana Pabla tu nepotkáš. Je to fantom. Prakticky tu nebydlí.
Přijdu dřív než on.
Vezmeš ji do parku, vrátíte se, zablbnete si, umyješ ji a jsem zpátky.
Co ty na to? Deset eur.
Na hodinu. Plácneme si?
Je to kvůli tamtomu? Mám se omluvit?
O to jde? Moc se omlouvám, Valentino. Posral jsem to. A je to.
Otočíme list. A můžeš to brát jako kompliment.
Ne, Facundo. Radši to nerozmazávej.
Upřímně, potřebuju peníze.
Zůstanu.
Charly, klid. Jsem tam za 15 minut. Za to mi ho budeš muset kouřit až do rána.
Pojď dál.
VALENTINA ODJÍŽDÍM. VRACÍM SE DO MEXIKA.
CHCI TĚ PAK VIDĚT, MUSÍME SI PROMLUVIT.
JE TO TAK LEPŠÍ.
DEJ VĚDĚT, JESTLI TI MÁM ZMĚNIT LET.
MŮŽU TO UDĚLAT, NEBO TI PŘEVEDU PENÍZE.
Našli toho Itala. Hádej, s kým byl?
Neměl ses s Valentinou rozcházet.
Ten detektiv byl Laiin strýc.
Myslíš, že jsem tak blbej, abych nechal debila zabít jinýho debila,
a nevěděl, kdo to je?
Ne, ale říkal jste, že ho rodina najala…
Řekl jsem, že ho rodina poslala,
ne najala.
Ale spletl jsem se.
Zasraný evropský buržousti.
Dvě šťouchnutí do kulek a všechno vysypal.
Myslel, že chceš Laiu využít kvůli pobytu.
Co když rodina nahlásí, že zmizel?
Pro koho si myslíš, že pracuješ, debile?
Máme jeho mobil. Posíláme z něj zprávy rodině.
Neměl ses s Valentinou rozcházet.
Říkal jsem ti to.
Nechtěl jsem, aby to zašlo až sem.
Valentina se mi líbí.
Mám rád lidi, co se sami vypracovali.
Ale nevidím jiný řešení.
Neměls ji nechat jít. Já ti to říkal.
„…převedu peníze.“ Řekni mi to do očí, blbečku.
Ale!
- Ale! Pojď sem. - Co je?
Nesmíš na ně házet písek, dostane se jim do očí.
- Začali si. - Mám zavolat Pilar?
- Ne. - Tak se omluv a půjdeme.
Jenom půjdeme.
Kreténi!
- Ale no tak… - Co?
Zatímco růžová voda zasychá,
váleček.
Ráda přejíždím po stejných místech jako kamenem gua sha.
Vždy směrem ven.
Jedna z mých oblíbených otázek…
Ale!
Vana už je skoro plná.
Ukaž. Jenom na tohle odpovím.
Ahoj, tati!
Dobře, starám se o kamarádovu dceru.
Myslím, že jo. Zavolám na aerolinky a brnknu zpátky.
Dobře, tati. Ahoj!
Ale?
- Ale, co tam děláš? - Vítá vás Aeroméxico.
Pokud chcete mluvit s operátorem, stiskněte jedničku.
Mluvit s operátorem.
Aeroméxico, dobrý den, Margarita. Jak vám pomůžu?
Zdravím, Margarito, jsem na čekačce na čtvrteční let Barcelona-Mexiko.
- Nevíte, jestli se neuvolnilo… - Máte rezervační kód?
- Ano, moment. - Táta si vzal tablet.
Chci dokoukat to video!
Dokončím ten hovor a půjčím ti mobil.
Je to L-F-P-P-7-1.
- Okamžik, prosím. - Ale!
Chcete letět ve čtvrtek 11. ledna, ano?
Ano, nebo dřív, pokud rozdíl v ceně…
Napiš heslo.
- To je pokoj Juana Pabla. Pojď. - Napiš heslo.
Napiš heslo, nebo řeknu tátovi, žes mě plácla!
Neplácla jsem tě!
Momentík, prosím.
Pojď odsud.
Nesmíš chodit do cizích pokojů, Ale!
Margarito, jsem pořád tady. Můžete mi rezervovat místo?
Ne, bohužel ne. Můžu vám ještě s něčím pomoct?
Ne, díky, Margarito.
- Děkuji, že jste zavolali Aeroméxico… - Do hajzlu!
Děláš si srandu?
Do prdele.
Tak co, bratránku, ty vole? Doufám, žes tohle video nedostal.
- Co je to? - Nevím, pustilo se to samo.
- Co jsi udělala? - Nic!
Něco tu vyskočilo a já na to klikla.
Uvidíme se zítra.
Potkáš parťáky projektu a všechno bude parádní.
- Načasoval jsem… - Co?
…odeslání na pozdějš, kdyby mě ty sráči náhodou odkrouhli.
Nech to! Líbí se mi, jak mluví.
Ale, pojď se vykoupat a pak budeme dělat, co chceš.
- Můžeme se nalíčit. - Dobře.
Ale jen deset minut a pak mě nalíčíš.
Dobře, slibuju.
Jak jsem umřel? Jak ty sráče znám, něco mě přejelo, co?
Tak to ty sráči dělají vždycky.
Juane Pablo, tady Valentina. Zavolej mi, prosím.
Viděla jsem video od tvého bratrance.
Jsem u tebe doma. Nic nechápu. Zavolej mi.
- Juane Pablo! - Vale.
- Kde jsi? Poslouchej mě. - U tebe doma.
Co ti to bratranec poslal za video?
Juane Pablo?
Juane Pablo, co se děje?
Juane Pablo?
Ano?
- Pardon, spletl jsem si zvonek. - Aha.
Vale.
Zůstaň tam a nikomu neotvírej.
Poslechni mě. Už jdu. Všechno ti vysvětlím.
Vale, zůstaň tam a nikomu neotvírej.
Poslechni mě. Už jdu. Všechno ti vysvětlím.
Tenhle předtočenej mail ti posílám proto,
že jsem prozíravej a v byznysu si musíš dávat majzla, Juanpéčko.
Brát v úvahu všechny proměnný, ty vole.
Jestli mě ty sráči zabili, nesmí jim to projít.
Takže dobře poslouchej, co ti řeknu.
Hele, asi před dvěma lety
jsem v Cancúnu potkal dvě katalánský holky.
Popravdě jsem chtěl jednu z nich ojet, ale hádej co, bratránku.
Ukázalo se, že je lesba, ty vole.
Ale instinkt mi říkal, ať se k nim chovám hezky.
Tak jsem si o nich něco zjistil.
Ukázalo se, že jedna z nich, Laia Carbonellová,
je dcera katalánskýho politika. Velký zvíře.
Obrovský zvíře. Bez jeho souhlasu si v Katalánsku nikdo ani neuprdne.
Sakra, kámo. Řekni, žes to podělaný video nedostal.
Ale víš co? Já to cejtím.
Cejtím, že ten hajzl Absolvent mě chce odkrouhnout.
Chce mě odkrouhnout kvůli projektu, co běžel moc pomalu.
Běžel pomalu, ale byli jsme sotva ve fázi start-upu. Ty vole.
Jestli ty sráči zkusí dostat i tebe, tak poslouchej.
Ani nezkoušej jít na policii, tu mají ty parchanti pod palcem.
Klíčem je chlápek, co mu říkají Chucky.
Chucky, ty vole.
Poznáš ho zejtra. Je to dobrej chlap.
Instinkt mi taky říká,
že má Absolventa tak akorát po krk a chce ho sejmout.
Takže promluv s Chuckym. Přesvědč ho.
Naveď ho na myšlenku odkráglovat toho sráče Absolventa.
Poslechni mě, bratránku.
Poslechni mě, ty vole.
Nesmí jim to pro…
- Haló? - Běháš slušně.
Od knihomola jsem to nečekal.
Chci vyjednat Valentinin návrat.
- Zase ty tvý fóry, debile. - Mám informace. Vážně. Jedu tam.
- Řekni Číňanovi, ať mi nic neprovede. - Fajn, tak pojď. Ale ať to stojí za to.
Jistě.
Můžeme mluvit o samotě?
Pojď za mnou.
Ahmed a Chucky vás chtějí podrazit.
Co to povídáš, debile?
Ahmed je v kontaktu s velkým šéfem, ne?
- Ne. - Ne?
Pak to, co chci říct, nedává smysl.
Pardon.
Ten buzík pracuje pro společníka těch nahoře.
Poskytuje služby, abych tak řekl.
Povídej, cos chtěl říct.
Ahmed si myslí, že Chucky má lepší kvalifikaci.
A že je lepší jednat přímo s ním.
Zdá se, že to řekl těm nahoře a souhlasili.
A proč mi to říkáš?
Čekáš, že ti uvěřím?
Prý jste až moc násilný.
Že organizaci neustále ohrožujete.
Zasraný buzny.
Chci dohodu.
Vicente?
Jak to vidíš, Vicente?
Ten sráč Chucky mi chce podrazit nohy.
Dobrej večír!
Ahoj.
Jak se vede?
- Co mladá? - Je v pořádku.
Usnula. Chtěla počkat, ale řekla jsem jí, že přijdeš pozdě.
Aha, dobře.
Fajn.
Dáš si pivko? Zvu tě. Nestrhnu ti to.
Ne, díky.
Facundo, počkám tu, až se vrátí Juan Pablo.
Ne, cácoro.
Fakt ne.
Jsem vděčný, žes pohlídala Ale, ale nechci problémy s Juanpim.
Neboj. Můžu ti s Ale pomoct i zítra.
Jsi mazaná.
Tak jo.
Kdyby udělal scénu, řeknu, že ses sem vnutila.
A zítra budeš s Ale až do večera.
Dobře.
DISERTACE
NÁPADY NA ROMÁN - POZNÁMKY VÝZKUM - LITERATURA
NÁPADY NA ROMÁN
NŽMNU - ZDROJE
NŽMNU
TOHLE JE PŘÍBĚH JUANA PABLA - MĚ - A VALENTINY.
MEXIČAN STŘÍLÍ.
CHUCKY STŘÍLÍ.
Dovolali jste se Laie. Nechte mi zprávu a ozvu se vám zpátky.
Zdravím, Laio. Tady Valentina. Dala jste mi svoje číslo. Pamatujete?
Musím s vámi mluvit.
To napsal váš ex? To vypadá na román.
Jo, je to román, ale autobiografický.
Je to pravda, i když využívá fikci.
Jak to víte? Už nějakou dobu jste od sebe.
Jo, ale Juan Pablo se už předtím začal chovat divně.
Nechtěl mě vzít do Barcelony. Dal mi kopačky.
Ale pak to zrušil, jako v románu.
Teď vím, že mu to nařídili.
Pojď, cácoro, musíme jít!
Ještě 15 minut, Ale. Vydrž prosím chvilku.
Uznejte, že představa, že zločinecká organizace
řídí avantýry vašeho ex, je směšná.
Všechno bylo součástí plánu.
Všechno to tady je.
Přečtěte si to. Tady popisuje, jak byl na policii.
- Do prdele. - A koukněte tady.
- Sakra. - Poznáváte ho?
- Je to Laiin táta. - Jistěže ho znám, jako všichni.
Velký zvíře. Veřejná osobnost.
Pomůžete mi?
Nevím. O literatuře nic moc nevím, ale vypadá to jako směs pravdy a lží.
Kdyby byla půlka z toho pravda, byla by to bomba.
O čem tu mluvíme?
Komplot mexické narkomafie na praní peněz v Katalánsku?
Přes Oriola Carbonella a stranu?
Pod ochranou katalánské policie? No tak!
Pomozte mi prosím najít Juana Pabla.
Ještě nemůžu aktivovat protokol.
Ale budu ve střehu.
- Dobře. - Mezitím si to přečtu.
Jdeme, Ale.
Včera jsem měl noční můry.
Že se Vale vrací a taky ji donutí vystoupit z letadla.
Vzbudil jsem se a Číňan mě vzal na policii identifikovat Itala.
V Riquerově kanceláři visel na zdi podepsaný dres Espanyolu.
Sakra.
Valentino!
Pořád jsem myslela na sloveso „zmizet“.
Když mi řekli, že ses „neobjevila“,
znělo to jako kouzelnické číslo.
Kouzelník, který něco nechá zmizet,
a ono se to pak zase objeví.
Jenže ty ses neobjevila.
Ahoj, synku.
Tvoje máma neztratila naději, že dostáváš její zprávy.
A z nějakého důvodu, kterému tvoje máma nerozumí,
o tobě nic nevíme.
Možná jsi odjel učit do Botswany s Valentinou. Já nevím, synku.
Tvoje máma ti chtěla říct, že je v Barceloně.
Ano, tvou mámu pozvali na kongres pro příbuzné pohřešovaných osob.
Doktor nenechal tatínka cestovat, a tak tvoje máma přiletěla sama.
A víš co, synku?
Tvoje máma se viděla s Laiou.
Sice velmi krátce, ale je to krasavice.
Elegantní a slušně vychovaná.
Omluvila se, že přivedla rodinného právníka,
ale její otec na tom trval, kdyby mohl nějak pomoct.
Takže, synku,
tvoje máma se teď toulá po tomhle nádherném městě,
a doufá,
že se každou chvíli objevíš.
Nemůžeš svůj příběh opustit v půlce.
Příběhy musí mít konec.
Šťastný, nebo nešťastný,
ale konec.
- Poslouchejte mě! - Co?
Znala jsem Valentinu.
Šéf policie a otec Laii Carbonellové jsou zapleteni do vražd
Juana Pabla, Valentiny a té holčičky.
Ne, mluvila jsem s Riquerem a ministrem Carbonellem.
- Snaží se je najít. - To oni jsou vrahové!
A taky mexická zločinecká organizace.
Nenašlo se žádné tělo.
Nechali je zmizet. To je totéž.
Madam, dělala jsem u policie.
Vyhodili mě, že se snažím odhalit pravdu. Chtěli mě umlčet.
Víte, jak dopadl Jimi, kamarád Vale?
- Neznám ho. - Zabili ho.
A řekli, že se předávkoval.
Všechno to souvisí se smrtí Lorenza. Tady to váš syn všechno sepsal.
Když nevěříte mně, věřte aspoň jemu.
Navzdory tomu názvu.
Tohle nebudu číst. Už mě nechte být.
PODLE STEJNOJMENNÉHO ROMÁNU JUANA PABLA VILLALOBOSE