Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
„Era sfârșitul anilor '90.”
„Nu aveam nici 16 ani,
și vărul Lorenzo era deja destul de nebun,
cum ar spune mama.”
„Trebuia să vedem un film de acțiune la cinema.”
„Tocmai mă mutasem la Guadalajara din Los Altos
și văru-miu a venit cu doi amici
să discutăm o idee de afacere.”
Un teren de golf. Terenul e al socrului fratelui unui amic.
Vom prezenta proiectul la Clubul Industriașilor.
Singura problemă e apa.
Dar avem pile la nepotul directorului agenției apelor publice din Jalisco.
Își va primi partea când vom găsi un investitor cu restul banilor.
Vedem sau nu filmul?
Nu, am o idee mai bună.
Doamne, da! Ce de clei!
- Ce ciudat vorbesc în Spania! - „Ce de clei, amice!”
Bine. Cinci minute de căciulă, iar ceilalți așteaptă dincolo.
- Bine? - Stai!
Putem să alegem ce vrem.
Sunt primul, e casa mea.
- Intră! - Bună!
Bună dimineața!
E cineva acasă?
Bună!
Am venit să repar lampa.
- Bună! - Bună!
- Veniți după mine. - Sigur.
Știi, ai un mădular frumos.
Apropie-te!
Da.
Nu mă aștept ca cineva să mă creadă.
Vale!
- Ce? - Mergem la Barcelona!
- Ce? - Am primit bursa!
- Nu cred! - Da!
- Nu cred! - Pe bune!
Felicitări!
ÎNAINTE SĂ PLEC LA BARCELONA,
M-AM DUS LA GUADALAJARA SĂ-MI IAU LA REVEDERE DE LA PĂRINȚI.
CÂND AU VENIT SĂ MĂ IA, MAMA…
- Ai grijă! - Da, am văzut.
- Ai plătit parcarea? - Se plătește la ieșire.
- Pentru ce-s aparatele alea? - Tată, dacă vrei, ies să plătesc.
Stai liniștit, fiule. Poți plăti la aparate sau la ieșire.
Aparatele nu dau restul.
Vale ce face?
- Bine, tată. Grozav. - Super.
A rămas să închidă casa și tot restul, dar vă trimite salutări.
- Spune-i că o îmbrățișăm. - Da.
Apropo, știi cine mai e acolo?
Fata prietenei mele Lourdes.
Face cursuri de bucătar. O cheamă Paola.
Am zis că vă facem cunoștință.
Fiule, nu știu de ce,
dar presimt că nu te vei întoarce.
- Mamă… - Nu, zău așa. Sper să fie adevărat.
Mi-ar plăcea să rămâi și să-ți faci o viață acolo.
Mi-ar plăcea să obții un post bun la o universitate.
Să devii profesor. Închipuie-ți!
- Da, ar fi bine. - Ar fi minunat!
Să vedem ce va fi.
- E funcțională baia? - Chipurile da.
Am sunat un instalator recomandat de frate-miu
fiindcă știi cum e taică-tu.
Celălalt a vrut să-l jupoaie. Cică trebuiau schimbate o mulțime de țevi.
În tot cazul, nu e adevărat.
Cealaltă baie are presiunea mai bună. Spală-te acolo.
Sigur, mamă. Mulțumesc!
Bine. Mă duc să fac salata.
- Bine. - Și comand sucurile.
Cobor imediat.
Bună, iubito! Am sosit.
Desfac bagajul acasă la ai mei. M-au luat de la gară.
Își petrec toată ziulica sărutându-se.
Promite-mi că nu vom face la fel!
Te sun mai încolo. Te iubesc!
Îmi închipui, iubitule.
Acum iau niște enchilada cu tata și Nayeli.
Mai vorbim, da?
Te iubesc!
Juanpa, fiule. Aici erai!
E Lorenzo.
N-a putut veni, dar vrea să-ți vorbească înainte să pleci.
Nu-i răspunzi la mesaje.
Bine.
Mersi.
- Ce faci, vărule? - Ce faci tu, Juanpis?
Vreau să vorbim până pleci.
Am un proiect interesant. Te-aș prezenta partenerilor mei.
- La ce oră ești liber mâine? - Nu știu dacă pot.
Nu fi nesimțit, Juanpis! Suntem neamuri.
Nu va dura mai mult de 30 de minute.
- De ce nu vii tu? Suntem toți aici. - Nici vorbă!
Om fi noi neamuri, dar cinele alea-s un chin.
Mâine am de cumpărat o carte, merg la bancă…
Jumătate de oră! Nu-ți va părea rău.
Mai ales că bursa n-o să-ți ajungă acolo.
Viața în Europa e scumpă.
Bună! Te pot întreba ceva?
Instrucțiuni pentru viața în Mexic. O ai?
Ca cea din mâna ta?
Da, dar caut o ediție mai ieftină
ca să fac sublinieri…
Nu, e singura pe care o am.
Bine. Mulțumesc.
Auzi… Ești văr cu idiotul de văru-tu?
- Nu. - Pe bune?
Ba da, ești. Uite!
Să mergem!
- Unde? - La idiotul de văru-tu.
Trebuie să plătesc asta.
Bine.
- Bună ziua! - Bună!
Intră!
Ăsta e văru-tu?
A zis că pleci la Barcelona la masterat. E adevărat?
Răspunde, cretinule!
Unul turuie întruna, iar celălalt tace ca melcul.
Mai mult ca șobolanul, nu?
Da, voi urma doctoratul.
În fine,
de ce l-ați legat?
Dobitocul ne-a pierdut o căruță de bani.
Cică aveți un proiect care ne-ar putea ajuta.
Așa e?
Nu e devreme să facem mizerie?
Nu, Chucky, nu e devreme.
Trebuie să lămurim lucrurile din start.
Sună-mă când ai terminat!
José!
Sunt pe difuzor?
Da. Vrei să trecem pe video?
Nu. Adu telefonul mai aproape.
Juan Pablo!
Răspunde-i!
Da?
Asta a fost ca să-ți arătăm că nu ne jucăm.
Ce face Valentina, apropo?
Cine ești?
Sunt „Licențiatul”.
Văru-tu ne-a zis de masteratul tău. Unde vei studia?
La Barcelona.
La ce universitate, idiotule?
Pompeu.
În ce specialitate?
Limitele umorului în literatura latino-americană a secolului XX.
Poftim?
Limitele umorului în literatura latino-americană a secolului XX.
Te-am auzit, idiotule. Dar ce naiba înseamnă asta?
Stabilește despre ce e acceptabil sau nu să râzi.
Cum ar fi dacă putem glumi pe seama uciderii lui văru-tu?
- Da, așa ceva. - Și tu ce crezi?
- Păi, depinde. - De ce?
De narator, nu?
Dacă gluma ar spune-o văru-miu…
Fugi de-aici!
Morții nu spun glume. Ascultă, nenorocitule!
Pleci la Barcelona cu iubita, mergi la universitate și aștepți instrucțiuni.
Fără glume, ai înțeles?
- Dacă e Valentina, nu răspunde! - Nu e telefonul meu.
E-al meu. Scoate-mi-l din poșetă.
- E tata. - Răspunde!
- Bună, tată! - Pe difuzor.
Uite, apasă aici.
- Alo? - Bună, dragule!
- Da? - Ce s-a întâmplat?
Au fost distruși. Nu l-am văzut niciodată așa pe frate-miu.
E cea mai mare durere din lume.
Total contra naturii.
Copiii își îngroapă părinții, nu invers.
Au mai aflat ceva?
E-așa rău, că nu m-au lăsat să intru ca doctor.
Cică nu e posibilă cosmetizarea.
Ne trebuie un sicriu închis.
Doamne, groaznic! Nu înțeleg.
Cum naiba i-a trecut janta de camion peste cap?
Nu știu. Poate l-a lovit întâi altă mașină.
Nu știu. Adevărul e că n-am îndrăznit să întreb.
Iartă-mă,
dar e posibil să fi sărit sau ceva?
Sigur că nu!
Nu, frate-miu zice că Lorenzo era încântat
de un proiect nou ce părea foarte promițător.
Mă rog, fiule!
Da, tată?
Voiam să-ți urez drum bun. Distracție plăcută!
Da, mersi, tată.
Le-am zis lui unchi-tu și mătușă-tii că te duce maică-ta la aeroport.
Încearcă să-i suni sau trimite-le măcar un mesaj.
Stimați pasageri!
Din cauza unei întârzieri, vom aștepta pe pistă până la noi instrucțiuni.
Vă mulțumim pentru răbdare. E o situație care ne depășește.
Juan Pablo Villalobos?
- Da? - Veniți cu noi, vă rog!
- E vreo problemă? - Nu știu.
Ni s-a cerut să vă scoatem din aeronavă.
- Nu, trebuie să ajung la… - Luați-l!
Hai, dle polițist! Întârziem din cauza lui.
Pentru dv.!
- Alo? - Unde ți-e iubita, amice?
- Cine ești? - Vicente.
- Cine? - Chucky, idiotule. Unde e Valentina?
Păi,
nu vine.
Treaba e că ne-am despărțit.
Nu-i poți proteja pe ea și pe toți cei la care ții
decât făcând naibii exact ce-ți spunem.
Deci schimbă zborul, du-te s-o iei și urc-o în avion!
Dar nu cred că va vrea să vină. Am fost foarte crud cu ea.
Nu la fel de crud cum vor fi amicii mei dacă n-o urci în avion.
Surioară!
Nu știu dacă o să uit vreodată răutățile pe care mi le-a zis Juan Pablo.
Cel mai rău e că se preface că nu s-a întâmplat nimic.
Da, s-a purtat oribil, dar cred că ar trebui să întorci pagina…
Auzi, amice!
Să ștergi vasele înainte să le pui la loc.
- Sigur, bine. - Da?
Mâine vine Ale. O lasă maică-sa.
- Super! - Da, o s-o cunoașteți.
- Ce bine! - Noapte bună!
- Stingi tu lumina?
- E scumpă rău aici. - Da, sigur.
ROBERTO BOLAÑO DETECTIVII SĂLBATICI
„Uneori mă gândesc la ceartă ca și cum a fost un vis.”
„Uneori mă face să râd. Alteori, nu.”
„Într-o zi, poliția îi va prinde pe Belano și Lima,
dar pe noi nu ne va găsi.”
„Lupe,
cum te iubesc, dar cât de tare greșești!”
Studiez jurnalele intime ale scriitoarelor argentiniene și uruguayene
care s-au sinucis.
Mă interesează identitatea ca transgresiune sau negare,
precum și manifestarea dorinței de putere, de exemplu.
Foarte interesant!
Să continuăm!
Bună, sunt Nina! Sunt din Chile și am 27 de ani.
Proiectul meu e despre aproprierea corectitudinii politice
de cele mai reacționare discursuri, presupus libertare,
care apără ideea
că nu contează locul în care se creează umorul
când de fapt acolo se află problema.
Lucrez cu noțiunile de ierarhie și proprietate
și concepte ca sus-jos, înăuntru-afară.
PROPUNERE DE TEZĂ DOCTORALĂ DE JUAN PABLO VILLALOBOS
FIȘIER - DOCUMENT NOU - DOCUMENT GOL
NU AM REUȘIT SĂ SCRIU UN ROMAN PÂNĂ ACUM
PENTRU CĂ NU MI S-A ÎNTÂMPLAT NICIODATĂ NIMIC CARE MERITĂ SĂ FIE SCRIS
Bună, Vale!
Arată tare expoziția, nu?
ASTĂZI
Te iau dacă vrei să mergem.
Bine, te aștept aici.
Vale, ia niște pâine prăjită cu dulce de leche dacă vrei.
Scumpo, ce faci?
Uite, tată, am desenat-o!
- Pe cine, pe Vale? - Da.
Presupun. De ce ai făcut-o neagră? Vale nu e de culoare.
E cea mai apropiată culoare din ce am.
Nu te mai prosti! Deseneaz-o frumos.
E brunetă. Uite ce păr superb are!
Poftim!
„Și singurătatea înseamnă să nu poți s-o spui.”
„Și debarcaderul gri și casele roșii.”
Prostii învățate de la maică-sa.
Vrei pâine prăjită?
Licențiatul vrea să-ți vorbească.
Nu pot. Am planuri.
Auzi, mai durează mult?
Am planuri.
Mă așteaptă cineva.
Cum e apartamentul?
Ne depășește cu mult posibilitățile.
Mănâncă mai puțin, idiotule!
Chino zice că poliția vine în cartier doar când moare un bătrân.
În tot cazul, fii pe fază și așteaptă instrucțiuni!
Înmormântarea lui văru-tu a fost tristă și modestă.
A apărut o așa-zisă iubită de-a lui din Cozumel, Carla, Karina, ceva.
A venit cu niște prieteni, toți îndesați
și cu picioare mici, parcă pentru urcat pe piramide.
Arătau de parcă voiau să vândă hamace la înmormântare.
Și colegii de muncă ai lui unchi-tu au trimis o coroană de garoafe roz.
Au crezut că văru-tu era femeie.
Au dat vina pe secretară.
Săraca a stat toată noaptea plângând într-un colț.
Unchi-tu a fost foarte agitat, așa că taică-tu i-a prescris sedative,
din cele tari care se țin în seifuri
să nu le fure narcomanii…
Vale!
Lui Juan Pablo i-ar fi plăcut.
Am venit cu gândul că ne-ar face bine ceva normalitate.
Dar, nene!
Stăm într-un cartier de fițe.
Jur că erau opțiuni mai ieftine, dar Juan Pablo voia morțiș acolo.
Nu-l recunosc.
Simt c-a adus în valiză prejudecățile familiei lui.
Ghici ce-am pățit deunăzi în magazinul de la colț!
Scuze, fato!
Îmi dai borcanul mare cu bulion?
- Ăsta? - Da, mulțumesc.
Poftim!
Vino să mă ajuți cu laptele! E prea greu.
Apoi s-a holbat la mine și-a zis…
Iartă-mă! Credeam că lucrezi aici.
Dar ești frumușică foc.
Nu înțeleg orașul ăsta, nene.
Nu mă obișnuiesc cu el.
Nu știu dacă fiindcă mă simt ca naiba, dar aici parcă n-ar exista grabă.
Ca și cum e un loc care atrage oamenii pierduți.
Simt că, încet, cedez tentației de a nu face nimic.
Ca și cum ceva îmi spune că, așa, lucrurile nu se pot înrăutăți.
DREPTURILE OCUPANȚILOR ILEGALI
Am cunoscut un italian.
Cam urâcios, dar haios. Jimi.
Lasă fata în pace! Nu o sâcâi! Vino!
- Cum te cheamă? - Îl cheamă Ugo.
E din Neapole, dar stă aici cu câinele lui.
- Sunt din Mexic. - Din Messico? Și ce faci aici?
Am început să vorbim și, sincer, m-am simțit mai puțin jalnic.
DA PENTRU LOCUINȚE - PESTE 1.000 DE CASE
Aici măcar poți să bei pe stradă, surioară.
Crezi că nu-l poți ierta, nu? Ascultă-ți trupul!
Nu regreta că-l urăști dacă așa-ți spune trupul.
Ia uite de cine am dat!
Bună, Vale!
Se pare că Juan Pablo a primit un mesaj.
E de la colegi.
Mergem la o băută.
- Vrei să vii? - Măi să fie!
Juan Pablo-și invită iubita să iasă. Trebuie să serbăm. Să mergem!
Elizondo a suferit un șoc.
M-a întrebat dacă știam.
- Nici vorbă. - Deloc!
- Știați? - Nu.
Habar n-a… Vorbești de lup! Uite-l!
- Întrebați-l voi! - Juan Pablo, ți-ai schimbat teza?
Am avut prima întrevedere cu Elizondo. Sincer, ai lăsat-o prost dispusă.
Scuze! Stăteam aici.
- Am ieșit să fumăm. - Da, luați loc.
- Ce ți-a zis? - Nimic.
- Cum nimic? - Nu i-a picat bine.
Cum a fost? Zi-ne!
Intră!
- Bună! - Bună!
- Ce faceți? - Ce e?
Voiam să vorbim
fiindcă aș vrea să-mi schimb îndrumătorul de doctorat.
La ce înlocuitor te-ai gândit?
- Notează! - Numai puțin.
O clipă.
Da?
Aveți un toc? Un pix?
Mulțumesc!
Bine, gata.
- R-I-P-O-L-L. - Da.
Ripoll.
Meritxell?
Da.
Ce legătură are proiectul tău cu studiile de gen?
Nu te ajut să-ți schimbi îndrumătorul.
Fă-o tu și adu-mi să semnez actele.
Bine.
- Și tu ești din Guadalajara? - Ce?
- Ești tot din Guadalajara? - Nu, din Veracruz.
Țara lui son jarocho.
De unde îl știi pe Juan Pablo?
Scuze. Mă duc la baie.
Sunt sigură că tipa știa că o să aduci vorba.
Absolut. Precis știa.
- Da. - Sigur, așa cred.
Ce pacoste!
Ești, nene?
Zi-mi dacă te pot suna!
E gălăgie, dar scrie-mi și te sun eu.
Vreo problemă cu schimbul?
Nu. Trebuie doar să fac niște acte.
Când ai curs cu Ripoll?
Am seminar peste o săptămână.
Bine. Cască urechile!
Află tot ce poți despre Laia Carbonell.
Studiază cu dr. Ripoll. Sunt sigur că va fi la seminar.
Laia Carbonell.
- Cine e? - Apropie-te de ea!
Am nevoie să iei legătura cu ea. Să n-o faci de oaie!
Învață tot jargonul studiilor de gen.
Dar nu e specialitatea mea. Ce să-i spun?
Pune-te la curent, altfel ești mort!
Și ce trebuie să fac?
O să i-o tragi.
Poftim?
O s-o regulezi pe Laia, idiotule!
Ai uitat cum vorbim în Mex…
- Bună! - Bună! Unde ești?
Nu știu. Seamănă cu o parcare.
Ce faci acolo?
Am fost la bar cu Juan Pablo și colegii lui.
Cum a fost?
De rahat. Știi ce-am aflat?
Ești beată?
Nu, dau bere la gard.
Fii atentă aici!
L-am întâlnit întâmplător când ieșea,
așa că nesimțitul a trebuit să mă invite.
Normal, nu cunoșteam pe nimeni.
Când am ajuns, m-am prins
că nu le spusese colegilor că are o iubită.
De ce nu vorbești cu el?
Ce faci aici? Valea!
- Drace, stai așa! - Ce este?
M-a prins un tip.
- Te sun mâine, bine? - Bine.
Auzi, Vale!
Toate bune?
Vrei o empanada?
Nu te-am văzut acolo. Vrei o empanada?
Sunt bune.
Sunt de casă și proaspete.
Da?
Sunt spectaculoase.
Te rog, ia loc!
O s-o mănânci ca pe un taco?
Așază-te, poftă bună!
Haide! De ce ești așa timidă?
Vrei un pahar de vin?
- Nu, mersi. - Sigur?
- Noroc! - E bună.
Vezi?
Soro,
știi ce-mi place la tine?
Nu ești ca fraierii care vin la Barcelona
și-o freacă toată ziua pe La Rambla ca idioții
până le ia un rom portofelul.
Tu ești altfel.
Nu-i așa?
Te-am citit sau nu? Ești altfel. Îți faci treaba.
Nu lași orașul ăsta fals să te impresioneze cu spoiala lui.
Ascultă, în camera voastră stătea un cuplu de chilieni.
Veneau mereu seara acasă vorbind de parcuri și muzee.
Băi, nene, eu aici trăiesc! Nu mă ocup cu turismul.
În fine, s-au certat.
Ea s-a cuplat cu un catalan, iar el i-a dat papucii.
Iar tipul,
în loc să profite de o situație proastă
și să facă turul lumii cu 80 de fete, fiindcă poți face asta aici.
Poți să pui stegulețe pe hartă. O nebunie!
Ai chinezoaice, africane, scandinave, latine…
Și el ce face?
Se întoarce la Santiago.
La Santiago, soro!
Știi? Nu la Ciudad de México, Buenos Aires…
Știi? Bogotá.
Nu, Santiago.
Vrei o linie?
Precis?
Pot s-o trag aici?
Ce se întâmplă cu tine și Juan Pablo?
L-am întrebat deunăzi unde se duce. A zis: „La ora de catalană.”
Pe bune? Ore de catalană?
Catalanii nu vor să le vorbim limba.
Nu vrei puțină? Nu?
Soro, te înțeleg.
Știu că-ți place să mergi în țoalele alea ca o pariziană
care se îmbracă așa, e sexy cu părul nepieptănat,
fumează și miroase a cafea.
Dar tu ești altă mâncare de pește. Ești latino. Nu nega! Uită-te la tine!
Ești superbă, Vale. Ești latino. Ai…
- Nu, Facundo! - Ce?
- Ce naiba, omule? - Ce?
Stau aici cu Juan Pablo, nesimțitule. Doar asta-mi mai trebuie!
- Ce naiba! - Dar tu…
N-ai putea mai fi proastă nici de-ai vrea. Ce legătură are Pablo?
Mergeți în direcții opuse.
Sunteți cuplul tipic pe care Barcelona îl desparte.
Cuplurile care vin aici nu fac față și se despart.
Știi de ce? Barcelona e o nenorocită.
O spun din experiență.
Știi ce face Juan Pablo în clipa asta?
I-o trage vreunei pipițe agățate într-un bar.
O pipiță la fel de proastă ca tine, dar ceva mai frumoasă.
Nu degeaba nu-i place lumea pe argentinieni, idiotule.
Fugi de-aici! Cine te crezi?
Câtă demnitate! Te crezi María la del Barrio?
Băi! E Licențiatul.
Mie nu-mi închizi, cretinule!
Primul va fi tac-tu.
I-am trimis deunăzi un băiat ca să-i verifice o pată.
A vrut să-i facă analize,
dar era o vânătaie din urmărirea unui idiot
care încerca să ne ducă cu preșul.
Bun doctor, domnul José Luis!
- Trebuie să vorbesc cu tata. - Nu poți aștepta?
Nu vezi c-ai tăi au nevoie de puțină intimitate?
Nu-ți face griji, fiule.
Intră!
- Lorenzo… - Ce e cu Lorenzo, Juan Pablo?
- N-a fost un accident… - Fiule, ți-a recidivat erupția!
Se pare că Juan Pablo are un coșmar.
Și o neurodermatită.
E o alergie.
Alergie la a le-o prezenta colegilor pe iubita sa.
La ce te referi?
Îi e rușine de dermatită și de iubită.
Tu ai plecat fără să spui pa.
Măcar azi ne-am certat.
Cum vedeți, e o artistă a cărei operă include
multe dintre temele la care am lucrat,
ca opacitatea, respingerea, fragmentarea.
Să deschidem discuția! Cine începe?
Începem cu tine, Laia.
Înțeleg intenția autoarei
și sunt de acord cu cercetarea și întrebările sale.
Dar cred că, din perspectiva actuală,
privirea ei are ceva problematic.
Se poate spune că perpetuează neintenționat
ideea de fragilitate, lirism și reprezentare abstractă
ca trăsături ale feminității.
Fragilitate.
A mai văzut cineva asta sau vrea să comenteze?
- Mahle? - Sigur.
Cred că în spații și în priviri există o miriadă de posibilități.
Pe gustul tuturor.
Azi, avem femei regizor care fac pornografie hetero explicită.
Cred că e bine din perspectiva lor.
Chiar ți se pare bine, Mahle?
Laia Carbonell, te rog.
Să argumentăm constructiv!
Tot ce spun e că am discutat în mod repetat
despre modurile în care, în ciuda celor mai pure intenții,
patriarhatul perpetuează falsa idee de egalitate și emancipare,
deci nu sunt de acord.
Cred și că ideea că machismul și obiectificarea sunt apanajul bărbaților
e obtuză și inutilă.
De ce crezi că toate vrem același lucru?
Vizionezi pornografie pentru orgasm.
Sau aștepți genericul să vezi cine a regizat-o
și să decizi dacă ți-a plăcut?
Mahle și Laia Carbonell, acestea sunt puncte foarte interesante,
dar să trecem la următorul video, regizat de Miguel Silveira,
șeful unui grup de cercetare la Santiago de Compostela
privind opresiunea și represiunea discursului falic.
Laura, lumina!
Bună! Mă numesc Miguel Silveira.
Aceasta e piesa mea, Opresiunea falusului,
pe care am pregătit-o cu partenera mea, Xavi.
Include
următoarele elemente.
Când
chem…
Apropo, înainte de a pleca, avem un coleg nou.
Juan Pablo, vrei să te prezinți, te rog?
Bună!
Sunt Juan Pablo. Sunt din Mexic.
În teza mea,
am analizat poveștile scriitorului mexican Jorge Ibargüengoitia.
Vorbește-ne puțin despre proiect!
Proiectul meu de cercetare e despre…
Explorez umorul misogin
și, poate, homofob.
De exemplu, într-o poveste, e un personaj care crede
că cea mai mare umilință e ca doctorul să-i introducă un deget în cur.
În anus. Adică…
Ți se pare nostim că o găsește umilitor?
Adevărul e că, atunci când am citit-o, m-a făcut să râd.
Dar e o chestiune de context cultural și construcție a personajului.
Mie nu mi se pare umilitor, dar…
Nu crezi că celebrarea unei asemenea povești
întărește stereotipurile homofobe?
Depinde.
Dacă prin „celebrare” înțelegeți
că mi-am dedicat toți anii de studiu acestei teme,
atunci, cred că nu. Nu?
La urma urmelor, de asta purtăm această discuție.
Și ce crezi că semnifică faptul că te-a amuzat?
Depinde, nu?
Nu mi se pare amuzant faptul că am găsit-o amuzantă.
Dar, dacă i-aș spune altcuiva ce se întâmplă între mine și voi toți,
cred că ar putea să i se pară amuzant și…
Mulțumesc, Juan Pablo!
Bun-venit! Pe săptămâna viitoare!
Nu uitați să vă trimiteți temele dacă nu ați făcut-o deja.
Bună!
Am fost cu voi la ora doamnei dr. Ripoll.
Da, ne amintim.
Acum 30 de minute.
Încă zece minute, și te linșau.
Adevărul e că cineva îi inflamase deja.
Ce faceți?
Deci cercetezi umorul sexist.
De fapt, mă interesează mai mult limitele umorului.
Dar sunt vremuri grele să vorbim despre așa ceva.
Atunci să nu vorbim despre ultimul video.
De fapt, un lucru chiar m-a interesat.
Mi-a amintit de un articol de Gayle Rubin și Judith Butler.
- Cine? - Gayle Rubin și Judith Butler.
Interpretează istoria sexualității prin istoria materialelor.
- Printre altele. - Care altele?
Se vorbește de urbanism și cartierele chinezești.
Și de spații obscure, unde lipsește electricitatea.
Dar care e legătura cu videoul?
E imposibil să înțelegi istoria fetișismului
fără să înțelegi istoria cauciucului și exploatarea indienilor amazonieni
de companiile engleze din secolul XIX.
Adică,
vreau să zic,
dr. Silveira și partenera sa n-ar fi obținut
acele „performanțe”, ca să zic așa,
fără o industrie care produce aceste proteze sexuale,
ceea ce duce înapoi la exploatarea indienilor din Putumayo.
Dar ce vrei să spui? Că…
că trebuie să simțim vinovăție când avem orgasm cu un dildo?
Păi, zic,
cred că ajunge să-ți ceri scuze pentru mentalitatea colonialistă
înainte să-ți ridici chiloții.
- Adică… - Cum te cheamă, mexicanule?
Juan Pablo.
Juan Pablo, ca să vorbești de fetișism, ar trebui să analizezi și misoginismul
căci mulți dintre „sălbaticii buni” pe care îi aperi erau misogini rău.
Cunoști legenda lui Pygmalion?
M-am gândit la asta fiindcă…
Bun, asta e stația noastră.
- Ce este? - Nu știu…
Nu pot să fac ce mi-ai cerut.
- Ce tot spui? - Nu pot doar să-i devin prieten?
Prieten cu o catalană?
Te ții de glume. Te crezi isteț foc.
Fă un efort, idiotule!
Arată-ne de ce ți-au acordat bursa!
„Se presupune că unele experiențe sunt mai valoroase decât altele.”
„Se știe că, în capitalism, materia din care sunt făcute viața,
timpul sau memoria unui timp anterior
a devenit, ca restul lucrurilor, o marfă.”
„Străbătând America Latină, Thailanda și Canada.”
„Trăind la New York, Madrid sau Paris căci acolo se petrec lucrurile.”
„Consumând tinerețea în căutarea unui corp care e mereu cu un pas mai departe.”
„Toate sunt consecințe triviale ale aplicării teoriei economice
acestei noi forme de marfă.”
„Timpul liber”.
„Și expresia e perversă fiindcă implică existența unui timp care nu e liber.
E al altcuiva.”
Mulțumesc, Munir.
Lucruri vii. Un roman excelent de debut. Nu uitați să-l cumpărați. Acum…
Totul este autoficțiune. Nu crezi?
- Păi… - Și tu scrii?
Da.
Aștept să mă înscriu la un masterat.
Ce aștepți?
Să fiu eligibilă pentru o bursă.
În Mexic, se așteaptă doi ani după ce primești un grant…
Scuzați deranjul!
Aici se închide.
Mergem să bem la un bar din apropiere.
Bine, îmi iau lucrurile și spun la revedere.
Nu vii?
Haide!
Bună!
Ai văzut e-mailul pe care ți l-am trimis?
Ți-am văzut adresa de e-mail pe lista seminarului dnei dr. Ripoll.
Ți-am trimis articolul despre care am vorbit.
Da, l-am văzut, dar încă nu l-am deschis.
Știi cartea asta?
Da, dar nu am citit-o.
E bună. Chiar foarte bună.
Mă gândeam…
ai vrea să ieși odată la o cafea cu mine?
Să mergem!
Chiar acum?
Da, mi-ar plăcea o cafea. Să mergem!
Dar nu-ți face iluzii, mexicanule. Îmi plac femeile.
Bine.
Deja știam asta.
- Aici intervine Valentina. - Ce?
Trebuie să accesăm cercul intim al Laiei.
Cel mai rapid și ușor mod
e prin sex.
- Mă duc la poliție. - Zău?
Dacă mergi la Garda Urbană, întreabă de Gimeno.
Zi-i că-l îmbrățișez!
Dacă mergi la Mozos, salută-l pe Riquer.
- Oricum, ce le vei spune? - Că Lorenzo…
Pe văru-tu l-a lovit un camion.
Îți trimit copia certificatului de deces dacă vrei.
Ascultă, idiotule.
Notează numărul ăsta de telefon!
Sună-l pe tip din partea mea.
Îți va da ce-ți trebuie.
Nu-s atât de tembel să mă încred în talentele tale de seducător!
Mersi, Chino.
Mâna. Întinde mâna!
Ia-l!
Asta e.
Ce-ai pățit la față?
Am niște alergii.
Drace!
Ești de mult aici?
- Păi… - Nu de mult, nu?
Barcelona e puțin idealizată.
Cândva era un oraș bestial, dar acum s-a ales praful de el.
Turiștii, atmosfera… Nu știu.
S-a prostituat de tot pentru turism. Mie-mi merge bine, dar e un rahat.
Da, așa se pare.
Așa. Faci cinste cu berea, bine?
Pastilele-s plătite.
Apropo, sunt cele mai bune pastile de pe piață.
Nu e nimic mai puternic. Cea mai bună aspirină din Europa.
- Da. - Lumea ucide pentru ea.
Se omoară. Iar tu o primești gratis.
- Da. - Cine naiba ești?
Bine, ne mai vedem, da?
Chino, plătește el berea!
O zi bună, fraților! Pa!
Dacă literatura m-a învățat un lucru,
acela e că, pentru a realiza ceva imposibil, absurd sau magic,
trebuie întrunite câteva cerințe.
În cel mai rău caz, faci o lume nouă.
Ce tare! Juan Pablo m-a invitat la o petrecere.
Vezi? Poate l-ai manifestat.
Giuseppe, pentru un locatar nepoftit, ești New Age.
Cum merge?
Una cu alte reguli de funcționare.
- Bună! - Bună! Ce faci?
Bine. Voi?
- Bine, tu? - Bine.
- Bună! - Laia, Valentina. Prietena mea.
- Îmi pare bine! - Și mie!
În cel mai bun caz, trebuie să urmezi o logică narativă.
Și să lași personajele să prindă viață.
Vale!
Vale?
Ce faci?
Vreți un păhărel?
Vreți unul?
- Noroc! - Noroc!
Apoi, trebuie să lași să curgă cauzele și efectele.
Taxi!
După care,
ca într-un roman clasic,
imposibilul prinde contur.
Vrei să privești, mexicanule?
Și asta i-ar fi plăcut lui Juan Pablo.
DUPĂ CÂTEVA ZILE ȘI CERTURI DESPRE CARE PREFER SĂ NU SCRIU,
VALENTINA, ÎN SFÂRȘIT, A PLECAT,
DAR NU DIN BARCELONA.
După ce mi-am stors mult creierii,
cred că povestea asta e relatarea clasică a transformării eroului,
care e, în fond, esența oricărei povești.
Pentru a-și transforma viitorul,
eroul trebuie să-și trădeze trecutul și semenii.
Când zic „erou”, mă refer la nenorocitul ăsta.
Nu lipsea decât promisiunea, motivul blestematei de transformări.
Laia.
În noaptea aia de rahat,
trecutul, prezentul și viitorul s-au culcat împreună.
Dar dimineață, prezentul era trecut și viitorul prelua controlul.
În concluzie, nu trebuia să vin la Barcelona
sau să fiu proastă să cred că relația noastră va funcționa.
Plătește prințesa factura de gaze?
Poftim?
Ai lăsat căldura pornită. Se plătește separat.
Și nu mi-ai zis că e așa mare câinele.
Nu mi-ai zis că gazul e separat. E-al dracu' de frig.
Cumpără-ți o pătură de la reduceri!
Ce faci? Cum îți merge?
Sunt aici, am grijă de Ugo.
Deși nu mai știu cine are grijă de cine.
Se pare că și locatarii ilegali țin Crăciunul și Jimi s-a dus la ai lui.
Nu îi înțeleg bine ideologia.
De fapt, nu înțeleg nimic de la o vreme.
Poftim!
Biscuiții-s pentru el.
Mersi, Giuseppe!
Să vezi drăcie! N-o să crezi ce-am făcut.
M-am dus pe Jules Verne și am așteptat să iasă Juan Pablo.
Era cu boarfa aia. Nu era lesbiană?
Erupția de pe fața lui s-a întins.
Săracul!
Avea un impermeabil nou.
După cum zice Jimi,
design scandinav.
Ești obsedată.
Nesimțitul te-a înșelat. Trebuie să mergi mai departe.
Distrează-te, regulează-te, dar revino-ți!
Are dreptate soră-ta. N-o poți ține așa.
Uneori răzbunarea e sănătoasă, știi?
Nu știu, Giuseppe.
Oi fi fost prea dură de când am venit aici.
Nu cred. Dacă vrei, pot să-l bag în sperieți.
Îmi dai adresa, îi fac o vizită, și-l fac să se cace pe el.
Și vei fi mai liniștită.
Îmi vreau cadoul de Crăciun.
Mi-e frig.
Mi-au furat paltonul.
Nu-mi permit altul. Nu-mi permit nimic.
Îl vreau pe cel pe care l-ai cumpărat. Vin la tine.
Vale, așteaptă!
Ți-am zis că-ți plătesc biletul de întoarcere.
Ce faci? Juanchi a zis să ți-l dau.
APOI MI-AM AMINTIT CE SENSIBILĂ E VALENTINA LA FRIG.
ÎI ÎNGHEȚAU PICIOARELE PÂNĂ ȘI ÎN MEXIC.
ERA CÂT PE CE SĂ COBOR SĂ-I SPUN TOTUL,
DAR NU POT SĂ RISC.
VA TREBUI SĂ IAU UN PALTON NOU.
Nu-ți poți suna mama de Crăciun, fiule?
Taică-tu a așteptat toată noaptea, dar i-am zis că în Europa e târziu.
Nu ești iar cu Valentina, nu?
Știi că ți-am respectat mereu deciziile.
Dar acum, că ai deschis în fine ochii,
pot să-ți spun adevărul: Valentina nu e pentru tine.
Numită ca sosul de chili, ochi de broască și gura bună de depănușat știuleți.
Nu, fiule…
Nu mă saluta, idiotule!
Mergi!
Ce ai pe față?
E neurodermatită acută.
Pot să te întreb ce naiba faci?
Nu ți-am zis s-o lași pe Valentina.
Te desparți mereu de biata fată.
Ea a vrut să plece.
- N-o pot obliga… - Prostii!
Ai crezut toate prostiile pe care i le-ai citit Laiei?
Ți-am zis că la 11:00.
Vrei să aștept?
Vreau să pară c-ai venit să ne vinzi bere și am refuzat.
Fă pași!
Idiotul din spate… Nu te întoarce, idiotule!
- L-a trimis familia iubitei tale. - Nu mi-e iubită.
Ai trezit suspiciuni, idiotule. Exact ce nu voiam.
Nu trebuia s-o rupi cu Valentina.
Din cauza ta, va trebui să jucăm totul pe o carte, idiotule.
Zi-i Laiei că te-a vizitat nașu-tu,
că a făcut masteratul la Barcelona acum câțiva ani
și că tatăl ei i-a fost profesor.
Spune-i că e o coincidență enormă de care abia acum ne-am dat seama.
„Nașul meu are cuvinte de laudă pentru tatăl tău.
Țin mult unul la celălalt
și i-ar plăcea să-l surprindă cu o vizită.”
- Bună! - Bună!
- Ce faci? - Grozav.
Ori, ce plăcere!
Tanti Laia!
- Ce faceți, copii? - Pentru tine.
Ce faceți?
- Hai să ne jucăm! - Da!
Bine. Vă las să vorbiți.
- Da. - Veniți!
Mergem?
Ce vrei s-arăți? Că mi te poți infiltra în familie prin ciudatul ăsta?
Sincer, mă gândeam la ceva mai neconvențional.
O relație toxică cu o tânără.
Fosta iubită a lui Juan Pablo.
Dar nu te poți încrede în acești oameni.
- Erudiți. - Ignoranți.
Oprește-l!
Exact.
În Mexic, le zicem idioți.
Știi ce e nostim, Ori?
Tu ai târât-o pe Laia în asta.
Mi-ai zis s-o veghez în Playa del Carmen.
De ce?
- Te temeai să nu fie răpită? - Mă ameninți?
Suntem în casa ta,
șezând lângă un cretin râios care seamănă cu un anus infectat.
Asta e amenințarea.
Acum nu vreau decât un whisky.
Să bem un whisky!
Până-mi termin paharul, să-mi explici ce naiba vrei de la mine.
Și să fie interesant, altfel chem Mozos.
Știi bine că în țara asta, spre deosebire de-a ta,
justiția încă funcționează.
Ăsta-i Ori pe care îl știu!
Veșnic glumeț.
Dispari!
Alo?
M-ai sunat. Ești bine?
De ce șoptești?
Ce faci?
Ce e cu cei 50 de euro din palton?
Ai zis că n-ai bani.
Și ce? Ai să-mi dai bani mereu când îmi trebuie?
Așa îți împaci conștiința?
Nu, dar te pot ajuta să schimbi zborul.
Nu, nu plec, oricât ai insista!
Vale?
Toate bune?
Da.
Jimi, ți-amintești ce te-ai oferit să faci?
Cred că da.
Fă-o!
Fiule, profită de prezența acolo!
Găsește-ți o fată drăguță, demnă de tine.
O fată europeană de clasă.
Iartă-mă, dar gândește-te unde ajungeai dacă rămâneai cu Valentina.
Predai la un gimnaziu din Pachuca sau aveai o locuință socială?
Gândește-te! E-adevărat…
Oprește-l naibii! Nu degeaba ești așa idiot!
Adu-l încoace, Chucky.
Ai un foc?
Auzi…
Ne-am văzut deunăzi.
E contagios ce ai?
Liniște!
Poate are lepră.
Mă lași! Nu suntem în țara ta împuțită.
Pe cretinul ăsta l-a trimis familia noii iubite a celuilalt cretin
să-l supravegheze.
Imigranți de căcat!
Ultimele cuvinte?
Lăsați în pace cățeaua! Nu e vina ei.
Ce cățea, Chucky?
E legată afară.
Ia de-aici!
Chino!
- Hai! - Ia-l naibii!
Vrem să ne dovedești devotamentul față de proiect.
Nu știu în ce constă proiectul.
Nimic ieșit din comun.
- Vrem ca tatăl iubitei tale să… - Știe destul, boule!
Ce vrei?
Să trimitem echipa de sadici la mami și tati pe Jacarandas 32?
Ce i-au făcut lui văru-tu e parfum în comparație cu…
Destul!
Până la urmă ești dur, frumușelule.
TU EȘTI RESPONSABIL
- Alo? - Acordul era 15, dar Chino mi-a adus 87.
- Cine ești? - Nu te pune cu mine!
Nu așa se fac lucrurile.
Zi-i șefului tău că nu putem muta atâta fără să se bage Interpolul.
N-o voi face.
Juan Pablo Villalobos?
Știu ce-ai făcut!
Grozăvia lumii.
Privirea goală a morților.
Grozăvia lumii.
Privirea goală a morților. O privire care m-a silit…
Grozăvia lumii.
Privirea goală a morților.
O privire care…
m-a lăsat mut și m-a silit să scriu.
Au fost odată un mexican, un chinez și un musulman
la o întâlnire cu niște mafioți mexicani la un depozit părăsit din Barcelona.
Doar că musulmanul nu era musulman.
Era un pakistanez ateu.
Omoar-o!
De fapt,
niciunul nu știa bine cum funcționa afacerea.
Mexicanul, mai ales, nu înțelegea o iotă.
Te uiți la filme porno?
Zău așa, omule!
Pune-ți căști și închide ușa! E copila aici.
Da.
Stă câteva săptămâni, apropo. Maică-sa a tăiat-o urgent în Argentina.
„Am avut de scris pentru nimeni.”
- Ce-a zis? - Poezie.
„Nu e liniște aici. Doar propozițiile pe care eviți să le auzi.”
Juan Pablo Villalobos creează în romanul său
o lume unică cu personaje adorabile și excentrice
pe care le pune în situații stranii și amuzante.
Prin odiseea unui bărbat normal,
care se vede implicat în cele mai bizare aventuri,
Villalobos a găsit un ton și un ritm proprii,
neasemuite în literatura mexicană actuală.
Te face să râzi cu absurdul.
Astfel, dezvăluie nonsensul lumii.
În unanimitate, premiul pentru cel mai bun roman al anului
se conferă lucrării acestei tinere speranțe.
Aplauze pentru Juan Pablo Villalobos
și romanul său Nu mă aștept ca cineva să mă creadă.
Va înmâna premiul dl Jorge Herralde.
Felicitări! Vă rog…
Situația determină totul.
Firește, e munca lui, dar nu se poate nega
că magnitudinea evenimentelor a fost o sursă de inspirație majoră.
Lumii nu-i place să vorbească morții de rău,
dar unii morți nu încetează să creeze probleme.
Vărule! Nemernicule!
Trage! Trage odată!
Scriu fără vină, fără rușine, ca eliberare, cu mâncărime.
Nu scriu ca să-mi cer iertare.
Ci pentru că sunt un cinic care vrea doar să scrie un roman.
Ca acelea care îmi plac.
Nu m-am aruncat încă de la etaj decât ca să termin acest roman.
Trebuie să-l duc la capăt.
Deși exagerez puțin, tot ce spun în roman e adevărat.
O pot dovedi.
Nu mă aștept ca cineva să mă creadă și nu voi merge nici la poliție.
Să mergem!
Ești sigur că era italian?
Aș zice că da.
Ai dracu' italieni, vor să ne strice proiectul.
Lucrezi de mult pentru Licențiatul?
Am venit la Barcelona pentru doctorat.
Tot ce ne mai lipsește e ca poliția
să înceapă să le emită delincvenților permise de ședere pentru studii.
Nu m-aș mira. Sunt bătuți rău în cap!
Pe săptămâna viitoare! La mulți ani!
La mulți ani, García!
Liniștește-te.
Ești între prieteni.
Crezi c-ai fi aici dacă n-ar fi așa?
Îi bag undeva pe italieni!
Cred că Barcelona e o canalizare
unde pot să-și zvârle tot rahatul antisistem.
El este.
Eliberează-te, soro!
De Juan Pablo și eroul ticălos. Vino acasă! Te vom răsfăța.
Ce faci, Nayelson?
Voiam doar să-ți urez un An Nou fericit!
Sunt la un serviciu nou.
Așa că te voi suna mai târziu.
Te iubesc!
- Bună! - Ce faci?
- Plecați? - Da. Întârziem.
Pa!
- An Nou fericit! - An Nou fericit!
Isuse! Ce-ai pățit la față?
Sunt alergic la fum.
Înțeleg.
- Pot să te întreb ceva? - Da.
Nu vreau să-ți minimalizez legătura cu Laia.
Dar îți convin toate astea? Nu-i așa că nu?
Nu vreau să te descos.
Poate ești un capriciu de-al ei.
Laia Carbonell se îndoiește de orice, analizează totul.
Se îndoiește și de ce se îndoiește.
Ești un afurisit de proiect. Nu-ți dai seama, scumpule?
Da, mexicanule?
- Ești în transă. - Scuze!
Trebuie să-mi sun familia la Guadalajara. Mă întorc.
Ce faci, frate?
Îți plac pastilele? Vrei să întâmpini Anul Nou în forță?
Da, ascultă… Ai câine?
„Câine”? Am ca de obicei. Ce câine?
Nu, chestia e,
vreau urgent un veterinar.
Nu-mi spune că a mâncat câinele tău o pastilă!
Cunoști vreunul?
Te va costa. Adu bani. E sărbătoare. E scump.
Ți-am zis că-s tari!
Da.
Bine.
Da?
Chino, ai numărul lui Ahmed?
Dacă are cip cățeaua?
TATA APEL VIDEO WHATSAPP
Bine.
Ai câștigat, oraș nenorocit. Plec.
Un rom și-un maur intră în bar.
Îi cer cafea chelneriței spaniole
și, când le întoarce spatele, maurul îi spune romului:
„Fii atent aici!” Ia o brioșă și o bagă în buzunar.
Romul zice: „Un fleac. Privește și-nvață!”
O cheamă pe spaniolă. „Vino încoace!
Vino! O să-ți arăt un truc magic.”
Ea nu zice nimic.
Romul ia o brioșă și-o îmbucă toată.
Chelnerița: „Unde e magia?”
Romul: „Uită-te-n buzunarul maurului!”
Nu se spune maur. Ci magrebian.
La mine-n cartier e „maur afurisit”.
Nu pricepeți fiindcă sunteți străini.
Nu e amuzant.
Și perpetuează stereotipul
cum că magrebienii și poporul rom sunt hoți.
„Poporul rom”? Unde i-ai găsit pe ăștia?
Oricum, e denigrator.
Nene, e-o prostie de glumă de care mi-ați amintit.
Arătați ca încarnarea unei glume.
Un mexican, un musulman și un chinez.
Nu-s musulman. Sunt ateu.
Partea rea e că ospătărița e spaniolă.
Sugerezi că imigranții vin aici să fure de la spanioli.
- Uite codul pentru… - Să vedem!
Căutarea va lăsa urme?
Ești prost? Notează codul!
Ce? De ce?
Îl lași pe netot să-și facă mendrele? Și-apoi ce?
- Iar Ugo s-a atașat de tine. - Ugo?
Vino!
- Vale. - Și mie-mi va fi dor de tine, Jimi.
Giuseppe Savardi?
Actele, te rog!
- Poftim? - Actele, te rog!
Băga-mi-aș!
Poftim!
Ce schimbare!
Actele!
- Eu? - Nu, sticla.
- Le am acasă. - De unde ești?
Nu trebuie să răspunzi.
- Sunt din Mexic. - Trăiești la Barcelona?
Da, dar săptămâna viitoare mă-ntorc în Mexic.
E o mexicană, nu are documente la ea.
- Ești înregistrată? - Da, așa cred.
La ce adresă?
Jules Verne nr. 2, dar nu mai stau acolo.
Uite, Giuseppe!
Data, ora și locul audierii.
Îți sugerez să apari.
Nu mi-ați spus care e problema.
Vă cunosc metodele. Credeți că mă tem de voi?
E un truc fascist de intimidare…
Ești reclamat de amenințare în 28 decembrie
la adresa menționată de iubita ta.
Unde locuiești acum?
Nu răspunde! Cunosc legea.
În plus, eram aici în noaptea aia. Am o droaie de martori.
Ține-ți gura, altfel te săltăm pe loc!
Trebuie să-ți verificăm adresa curentă. Vino cu noi, te rog!
O clipă, vă rog. Îmi cunosc drepturile.
Jimi, ce naiba? Zi-mi că nu i-ai făcut ceva lui Juan Pablo!
Doar ce mi-ai zis tu.
Cine naiba te reclamă că l-ai împins?
Doar eu sunt de partea ta. Nu te întoarce contra mea!
Și știi ce? A cumpărat același palton!
Și e urât cu bubele alea pe față. Nu regreta!
- Ba regret. Acum am probleme. - Hai!
- Stai așa! - Nu știu ce ai făcut.
Ți-e frică de Mozos? Ești mexicană? Nu-l meriți pe Zapata!
- Trebuia să-mi spui. - Nu e ciudat că m-au găsit aici?
- Vrei să vin și eu? - Nu.
Sunteți fasciști! Îmi hărțuiți prietena fiindcă e latino.
Ați jefuit aurul Americii și vă plângeți de imigranți.
Naziști de rahat! Priviți-i!
Am lucrurile în dormitor.
Pe aici!
Ascultă, deocamdată, nu-s probleme.
Citația lui Giuseppe e în martie. Până atunci vei fi în Mexic.
Dar tot ar fi bine să te înregistrezi la consulat.
Pare gelozie stupidă până înnebunește vreun idiot și urmează o tragedie.
Am văzut-o de multe ori.
Știu că sună aiurea și nimeni nu vrea să meargă la poliție decât prea târziu.
- Nu, nu e asta. E… - Dă-mi-l!
- Ce? - Cardul.
Îți dau numărul meu.
Laia?
E numele meu.
Mulțumesc!
Am găsit-o!
O cheamă Viridiana.
E înregistrată la Perea Carbonell.
La naiba! O rudă a Laiei.
Cine e Laia?
- Fiica lui Oriol. - Cipul e dezactivat.
- Trebuie să-i zicem Licențiatului. - De ce?
A zis doar dacă e urgent.
Chino, sună-l pe Licențiatul!
- Nu. - Haide, Chino!
Ai plecat și i-ai lăsat ăstuia cățeaua.
- Să-l sune Ahmed. - Nu lucrez pentru Licențiatul.
- Nu? - Lucrez pentru șeful lui.
Cheamă-l tu dacă vrei!
Folosiți degetul sus sau jos.
Da? Doar când am zis „Iese imparul!”
Cine iese impar
îl sună pe Licențiatul.
Să facem una de probă!
- Bine. - Bine.
Unu, doi, trei. Iese im….
Alo?
Am înțeles.
Da, pot s-o fac.
Mă gândesc eu la ceva.
Da.
- Cine era? - Licențiatul.
Ce-a zis?
Să găsesc mai multe informații ca să-l presăm mai mult pe Oriol.
A zis că e prea devreme să-i trimită o ureche sau un deget de la mort.
Știe și că e cățeaua aici. Așa că plecați. Am de lucru.
Eu și Ivonne trebuie să ne odihnim.
Ivonne?
Licențiatul a zis să-i schimb numele.
Eu plec.
Ascultă…
Pleacă, te rog.
NU MAI AU NEVOIE DE NOI, ACUM AU CE VOR.
DACĂ VREAU S-O SALVEZ PE VALENTINA ȘI SĂ-MI TERMIN ROMANUL,
TREBUIE SĂ VORBESC CU LICENȚIATUL.
Cine e?
- E bruneta, tată. - Ce faci?
- Bună! Îl caut pe Juan Pablo. - Auzi…
Sunt două cutii. Nu-mi face zile fripte.
Zi-i că-i dau una gratis mai târziu.
- Bună! - Bună, Ale? Ce faci?
Rău. Mama e în Argentina și tata nu poate avea grijă de mine.
Hai, scutește-mă! E supărată că nu pot să stau cu ea.
L-ai văzut pe Juan Pablo?
Nu, probabil e cu Laia. L-ai sunat?
Poate să aibă bruneta grijă de mine!
Termină! Ai o bonă. Ce-i zic lui Pilar?
Nu-mi place Pilar. E proastă. Vreau să stau cu bruneta.
Ascultă, Vale.
Stai cu ea după-amiaza asta? Pot să-ți dau șapte euro pe oră.
De la plecarea maică-sii, e dificilă. Și bonei îi e greu.
Dar cu tine, e altceva.
Ar fi ciudat să se întoarcă Juan Pablo și să fiu aici.
N-ai să-l vezi. E o fantomă. Nu prea stă aici.
Mă întorc înainte.
Mergeți în parc, vă întoarceți, stați, îi faci un duș și mă întorc.
Ce zici? Zece euro.
Pe oră. Batem palma?
E vorba de faza de deunăzi? Vrei să-mi cer iertare?
Asta e? Iartă-mă, Valentina. Am dat-o în gard. Asta e.
Hai, să întoarcem pagina! Oricum, o poți lua ca pe un compliment.
Nu, Facundo. Nu înrăutăți lucrurile.
Sincer, îmi trebuie banii.
Rămân.
Charly, stai liniștit. Ajung în 15 minute.
Îmi rămâi dator vândut.
Intră!
VALENTINA PLEC
MĂ ÎNTORC ÎN MEXIC, VREAU SĂ TE VĂD, TREBUIE SĂ VORBIM.
E MAI BINE AȘA,
SPUNE-MI DACĂ VREI SĂ-ȚI SCHIMB ZBORUL.
POT Să FAC ASTA SAU SĂ-ȚI TRANSFER BANII.
L-au găsit pe italian. Ghici cu cine era?
Nu trebuia s-o rupi cu Valentina.
Detectivul era unchiul Laiei.
Mă crezi atât de prost încât să pun un idiot să omoare alt idiot
fără să știe cine e?
Nu, dar ai zis că-l angajase familia…
Ți-am zis că-l trimisese familia,
nu că-l angajase.
Dar m-am înșelat.
A dracu' burghezie europeană!
Două electroșocuri în ouă și-a ciripit tot.
Credea că vrei s-o folosești pe Laia pentru reședință.
Și dacă familia îi reclamă dispariția?
Cu cine crezi că lucrezi, idiotule?
Avem mobilul lui. Îi trimitem cu el mesaje familiei sale.
Nu trebuia s-o rupi cu Valentina.
Ți-am zis.
N-am vrut să se ajungă la asta.
Îmi place Valentina.
Îmi plac oamenii care vin din nimic.
Dar nu există altă soluție.
Nu trebuia s-o lași să plece. Ți-am zis.
„…îți transfer banii.” Vino și dă fața cu mine, ticălosule!
Ale!
- Ale! Vino! - Ce?
Nu arunca cu nisip în ei! Le intră în ochi.
- Ei au început. - S-o chem pe Pilar?
- Nu. - Atunci cere-ți scuze și plecăm.
Mai bine hai să plecăm.
Proștilor!
- Auzi… - Ce?
Cât se usucă apa de roze,
rola.
Îmi place s-o aplic pe aceleași zone unde am trecut cu piatra gua sha.
Tot timpul spre exterior.
E o întrebare preferată de-ale mele…
Ale!
Ale, e-aproape gata baia.
Stai să văd! Trebuie să răspund.
Bună, tată!
Bine, am grijă de fata unui prieten.
Cred că da. Sun acum linia aeriană și te contactez pe urmă, bine?
Bine, tată. Pa!
Ale?
- Ale, ce faci? - Bun venit la Aeroméxico!
Dacă doriți să vorbiți cu un agent, apăsați pe unu.
Să vorbesc cu un agent.
Aeroméxico. Sunt Margarita. Cum vă pot ajuta?
Bună, Margarita!
Sunt pe lista de așteptare pentru cursa Barcelona-Mexic de joi.
- Voiam să știu dacă e un loc sau… - Aveți codul de rezervare?
- Da, o clipă. - Tata a luat tableta.
Vreau să văd videoul!
Ale, termin de vorbit și poți folosi telefonul meu.
Codul e L-F-P-P-7-1.
- Așteptați, vă rog. - Ale!
Zborul e joi, 11 ianuarie, da?
Da, sau înainte dacă nu e mare diferența.
- Introdu codul! - E camera lui Juan Pablo.
- Introdu codul! - N-ai voie aici. Vino!
Introdu codul sau îi spun tatei că m-ai lovit!
Nu te-am lovit, Ale!
O secundă, vă rog.
Haide, ieși de aici!
Nu poți intra în locuri care nu-s ale tale, Ale!
Margarita, sunt tot aici. Îmi puteți rezerva un loc?
Nu, din păcate, nu. Vă pot ajuta cu altceva?
Nu, mersi, Margarita.
- Mulțumesc că ați sunat la Aeroméxico…. - Fir-ar!
La naiba! Nu se poate!
Mama mă-sii!
Ce faci, vărule? Spune-mi că n-ai primit videoul ăsta de rahat!
- Ce e asta? - Nu știu. A pornit singur.
- Ce-ai făcut? - Nimic!
Era un banner aici și am dat click pe el.
Ne vedem mâine!
Îi vei cunoaște pe partenerii proiectului și totul va fi perfect.
- Eu doar… - Ce?
…l-am programat să fie trimis mai târziu în caz că ticăloșii îmi fac felul.
Nu-l opri! Îmi place cum vorbește.
Ale, hai să facem băiță, și-apoi facem tot ce vrei tu.
- Putem să ne machiem, bine? - Bine.
Dar doar zece minute. Apoi, mă machiezi.
Da, promit!
Cum am murit? Cunoscându-i pe ăștia, precis m-a călcat o mașină, nu?
Așa fac mereu nemernicii ăștia.
Juan Pablo, sunt Valentina. Sună-mă, te rog!
Am văzut un video de la vărul tău mort.
Sunt la tine acasă. Nu înțeleg. Sună-mă!
- Juan Pablo! - Vale!
- Unde ești? Ascultă! - La tine acasă.
Ce e cu clipul pe care ți l-a trimis văru-tu?
Juan Pablo?
Juan Pablo, ce se întâmplă?
Juan Pablo?
Da?
- Scuze, am greșit ușa. - Bine.
Vale.
Rămâi unde ești și nu deschide ușa!
Vin imediat. O să-ți explic totul.
Vale, rămâi unde ești și nu deschide ușa!
Fă cum îți zic! Vin imediat. O să-ți explic totul.
Trimit acest e-mail programat
fiindcă-s prudent, iar tu trebuie să fii operativ, Juanpis.
Trebuie să te gândești la toate variabilele.
Dacă nemernicii m-au ucis, nu pot să scape basma curată.
Așa că fii foarte atent la tot ce-ți voi spune!
Uite, acum vreo doi ani,
am cunoscut la Cancún două gagici catalane.
Sincer, voiam să i-o trag uneia dintre ele, dar ghici ce?
S-a dovedit că era lesbiană.
Instinctul mi-a dictat să mă port frumos cu ele.
Așa că am început să cercetez
și am aflat că una din ele, pe nume Laia, Laia Carbonell,
e fiica unui politician catalan. Un mahăr mare.
Nimeni din Catalonia nu trage un vânt fără să-i dea voie ticălosul ăsta.
La naiba, vere! Zi-mi că n-ai primit porcăria asta de clip.
Dar știi ce? Simt.
Simt că nenorocitul de Licențiatul vrea să mă mătrășească.
Vrea să mă omoare din cauza unui proiect care a mers lent.
A mers lent, dar eram abia la început. Zău așa!
Dacă nemernicii vor să te ucidă și pe tine, fii atent aici.
Nu te gândi să mergi la poliție că și pe asta o controlează.
Nu, cheia aici e tipul căruia îi zic Chucky.
Chucky, mârșavul.
O să-l cunoști mâine. E băiat bun.
Tot instinctul îmi spune că tipul
s-a săturat de nenorocitul de Licențiatul și vrea să-l ucidă.
Așa că vorbește cu Chucky!
Convinge-l! Atrage-l în planul de a-l ucide pe Licențiatul.
Ascultă-mă, vărule!
Ascultă-mă, ticălosule.
Nu pot să scape bas…
- Alo? - Alergi bine.
Nu mă așteptam de la un tocilar.
Vreau să negociez întoarcerea Valentinei.
- Iar glumești, idiotule! - Vorbesc serios. Vin acolo.
- Zi-i lui Chino să nu mă rănească. - Bine, vino.
Dar ar fi bine să merite!
Da.
Putem vorbi singuri?
Urmează-mă!
Ahmed și Chucky vor să te omoare.
Ce spui, idiotule?
Ahmed e în contact cu șeful cel mare, nu?
- Nu. - Nu?
Atunci nu are sens ce-am venit să-ți zic.
Îmi pare rău.
Poponarul lucrează pentru un asociat al celor de sus.
Furnizează un serviciu, să zic așa.
Zi-mi ce ai de spus!
Ahmed crede că Chucky e mai bine calificat.
Și că mai bine tratează direct cu el.
Cică ar fi vorbit cu șefii și au fost de acord.
De ce îmi spui asta?
Te aștepți să te cred?
Se spune că ești prea violent.
Că periclitezi permanent organizația.
Poponari nenorociți!
Vreau să ne înțelegem.
Vicente?
Ce părere ai, Vicente?
Ticălosul de Chucky vrea să-mi facă vânt.
Bună seara!
Bună!
Cum merge?
- Ce face cea mică? - Bine.
Doarme.
A vrut s-aștepte, dar i-am zis că vii târziu.
Bine.
Bun așa.
Ar merge o bere? Fac cinste. Nu ți-o scad din plată.
Nu, mulțumesc.
Facundo, rămân aici până ajunge Juan Pablo acasă.
Nu, soro.
Nu, serios.
Îți sunt recunoscător că ai stat cu Ale, dar nu vreau probleme cu Juanpi.
Stai liniștit, omule.
Te ajut cu Ale și mâine.
Ești isteață.
Bine.
Dacă face scandal, îi zic c-ai dat năvală.
Și mâine stai toată ziua cu Ale.
Bine.
TEZĂ
IDEI DE ROMAN - NOTE - CERCETARE - LECTURI
IDEI DE ROMAN
IDEE - RESURSE
IDEE
MEXICANUL TRAGE.
CHUCKY TRAGE.
Bună, Laia! Sunt Valentina. Mi-ai dat numărul tău, ți-amintești?
Trebuie să vorbim.
Asta a scris fostul tău? E ca un roman.
Da, e un roman, dar e autobiografic.
E adevărat ce spune, dar folosește ficțiunea.
De unde știi? V-ați despărțit de ceva timp.
Da, dar Juan Pablo se purta ciudat înainte de asta.
A încercat să mă împiedice să vin la Barcelona cu el.
Mi-a dat papucii și-apoi a dat înapoi, ca în roman.
Acum știu că a fost ordinul lor.
Hai odată! Trebuie să mergem!
Ale, avem 15 minute. Așteaptă-mă puțin!
Ideea că o organizație criminală
conduce viața amoroasă a fostului tău e absurdă.
Totul făcea parte dintr-un plan.
Uite, e totul aici, zău așa!
Citește! Descrie când a fost la poliție.
- Dar-ar dracii! - Uite-aici!
- Drace! - Îl recunoști?
- E tatăl Laiei. - Sigur că-l știu. Toți îl știu.
E mare mahăr. Personaj public.
Mă poți ajuta?
Nu știu.
Nu-s tare la literatură, dar îmi pare un amestec de adevăr și minciuni.
Dacă jumătate din ce scrie e adevărat, ar fi o bombă.
Despre ce vorbim?
Narcotraficanți mexicani care vor să spele bani în Catalonia?
Prin Oriol Carbonell? Prin partid?
Sub protecția Mozos de Escuadra? Fugi de-aci!
Ajută-mă să-l găsesc pe Juan Pablo.
Nu pot activa protocolul încă.
Voi fi vigilentă.
- Bine. - Între timp, voi citi cartea.
Ale, să mergem!
Azi-noapte am visat urât.
Că Vale se întorcea și au dat-o și pe ea jos din avion.
M-am trezit și Chino m-a dus la poliție să-l identific pe italian.
Biroul avea pe perete un tricou Espanyol cu autografe.
Drace!
Valentina!
M-am tot gândit la verbul „a dispărea”.
Când mi-au zis că n-ai apărut,
m-am gândit la un act de magie.
Un magician care face să dispară ceva
și apoi să reapară.
Dar tu nu reapari.
Bună, fiule!
Mama ta nu și-a pierdut speranța că îi primești mesajele.
Și, dintr-un motiv pe care mama ta nu-l înțelege,
nu știm nimic de tine.
Poate te-ai dus să predai în Botswana cu Valentina. Nu știu, fiule.
Mama ta voia să-ți spună că e la Barcelona.
Da, am fost invitată la o conferință pentru rudele persoanelor dispărute.
Doctorul nepermițându-i tatălui tău să călătorească, mama ta a venit singură.
Ghici ce, fiule!
Mama ta a cunoscut-o pe Laia.
Foarte sumar, totuși.
E frumoasă! Foarte elegantă și foarte manierată.
S-a scuzat că l-a adus pe avocatul familiei,
dar tatăl ei a insistat în caz că putea ajuta.
Așa că, fiule,
mama ta cutreieră prin acest oraș superb,
sperând
că vei apărea din clipă în clipă.
Nu-ți poți lăsa povestea neterminată.
Poveștile au nevoie de un final.
Un final fericit sau unul trist,
dar un final.
- Ascultați-mă! - Poftim?
O cunoșteam pe Valentina.
Șeful Mozos și tatăl Laiei Carbonell
sunt implicați în uciderea lui Juan Pablo, a Valentinei și a fetei.
Nu e adevărat. Am vorbit cu Riquer și cu ministrul Carbonell.
- Se chinuie să-i găsească. - Ei sunt asasinii!
Și o organizație criminală mexicană.
Nu au găsit niciun corp.
Le-au făcut să dispară. E totuna.
Doamnă, am fost polițistă.
M-au concediat că am vrut să dezvălui adevărul.
Au vrut să mă amuțească.
Știți ce i-au făcut lui Jimi, amicul Valentinei?
- Nu-l cunosc. - L-au ucis!
Au zis că a fost o supradoză.
Totul se leagă de moartea lui Lorenzo. Aici e totul, scris de fiul dv.
Dacă nu mă credeți, credeți-l pe el…
în ciuda titlului ales.
N-am de gând s-o citesc. Lăsați-mă-n pace!
Subtitrarea: Andrei Albu