Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Dopustio si da dobijem vaške tri puta.
Teraš me da spavam sa smrdljivkom.
Dopuštaš časnim sestrama da me tuku svaki dan
i ne šalješ moju mamu po mene.
Ali budući da sam dobro dete, daću ti još jednu priliku.
Spreman?
Eto ti na!
Huljo jedna! Šta si učinio?
Doneo si krst ovamo? - Rekli ste da je Isus moj prijatelj.
Igram se s njim. - Igraš? Slomio si mu ruku.
Zamolio me je, kako sam mogao da odbijem?
Nećeš ni u pakao. Ni đavo te neće.
Dobro, ionako mi niko ne treba.
Čujete? Niko! - Dođi ovamo!
Dođi ovamo, huljo!
Dođi ovamo!
Dođi ovamo, Gustavo!
Gustavo!
Gde me vodite?
Pustite me! - Idemo, svi!
Idemo!
Rekao sam da me pustite!
Ne treba ti niko?
Videćemo.
Obećavam da ću biti dobar.
Gadure bezobrazne! Otvorite!
Napraviću pakao kad izađem. Čujete? Napraviću pakao!
Gustavo!
Šta hoćeš? - Jesi li stvarno ukrao krst?
Kako si?
Ma divno, na sedmom nebu.
Ako si gladan, pojedi ovo!
Gubite se odavde! Marš!
Kad izađem, prebiću vas do krvi.
Čujete li me? Prebiću vas do krvi! Razbiću vam njuške!
UREDBA-ZAKON 196/2003, JOŠ UVEK NA SNAZI,
POZNAT KAO STOGODIŠNJI ZAKON, KAŽE:
U SLUČAJU DETETA KOJE NIJE PRIZNATO PRI ROÐENJU,
PODATKE O BIOLOŠKIM RODITELJIMA MOŽE OTKRITI TEK POSLE STOTE GODINE ŽIVOTA.
"Imati dvadeset ili sto godina nije neka velika razlika,
ako ne možeš živeti život kakav jeste.
Kraj sveta, video si ga u sekundi,
ali ne možeš živeti život kakav jeste.
I kako si sada?
Misliš li i dalje na nju?
I ne, ne, ne, nije da se ne možeš vratiti.
Ne, ne, ne, nije da se ljubav nikada ne vraća.
Ne, ne.
Čak i da se vrati, više nas ne bi našla.
Zašto?
Znaš li kakva je ljubav?
Ljubav nije onakva kakvu si želeo.
Imati dvadeset ili sto godina nije neka velika razlika,
ako ne možeš živeti život kakav jeste."
NAJBOLJE STOLEĆE MOG ŽIVOTA
Halo?
G. predsedniče, dobro veče. Da, spremni smo.
Već sam izračunao, a s obzirom da od Rima do odredišta ima 569 km,
to je šest sati vožnje, sa sadašnjim stanjem u saobraćaju.
Danju, na E-35 naravno ne, zato idem noću.
Naravno. Hvala puno, g. predsedniče!
Srećno!
Hvala.
Sestra Gracija? Ðovani Andreasi, zadovoljstvo mi je. Čuli smo se...
Pozdrav, nadam se da je putovanje bilo prijatno.
Apsolutno, čak sam stigao sat vremena ranije.
Zapravo, još uvek se priprema.
Možete čekati u dvorištu, tamo su klupe.
Doći ću uskoro. - U redu.
Dok čekam, želeo bih da Vam se lično zahvalim...
Naravno.
U ime Udruženja želim da Vam se zahvalim na izuzetno dragocenoj pomoći.
Ovaj današnji susret je najvažniji u mom životu.
Apsolutno sam protiv. -Čega?
Šta radiš?
To nosim sa sobom.
Ovo? - Da.
Nije li malo previše?
Taj smoking je star 60 godina.
Sašio sam ga kad sam upoznao Ritu.
Radije si je prepustio katarskom princu, a?
Ali to je druga priča.
Da! Sviđa mi se svaki put kad je ispričaš.
I tako...
Čekaj!
Tamo je kartonska kutija.
Ova? - Donesi je ovamo!
Sedi!
Otvori je!
Ispod bi trebalo da bude žuta koverta.
Otvori je!
Uzmi! -Šta radiš?
Nabavi aparatić za svog sina! -Ne, ne mogu!
Moram da te preklinjem? Ne brini!
Vratiću ti ga kad se vratiš.
Razumem sve tvoje razloge, ali...
Bilo je lepo od tebe što si se osećao odgovornim,
ali...
Možda bi bilo malo nerazborito otići.
Sestro Gracija...
Svevišnji me pozvao, ko sam ja da Mu kažem ne?
Zar ne?
Osim toga, moja majka...
U Raju je i gleda me.
"Vidiš onog dole? To je moj mali Gustavo.
On je taj koji je promenio taj zakon.
Moj sin.
Kakva sam kučka bila!
Nisam htela ni da ga upoznam!" -Gustavo!
Nije bila u Raju. Nije bila u Raju.
Evo tvoje pratnje!
Dobar dan, g. Dotalevi! Ja sam Ðovani Andreasi, iz Udruženja.
Ovo cveće je poklon Udruženja za Vaše neprilike...
Ja ću ih uzeti i staviti ih u lepu vazu,
pa će biti u tvojoj sobi kad se vratiš.
Oni su samo znak zahvalnosti za Vaš poklon,
za ono što ćete učiniti sutra na sastanku s ministarkom.
Sestra Gracija je već sve objasnila. Dobro poznajete situaciju.
Za nas u Udruženju čast je što ste uključeni,
svi delimo istu sudbinu, da tako kažem, mi i Vi.
Gustavo? - S pravom...
Shvatam da smo izazvali neke neprijatnosti,
zapravo, sa sestrom Gracijom došlo je do malog sukoba.
Želela je da mi izrazi Vašu predanost i entuzijazam
za ovo čime smo se uhvatili u koštac.
G. Gustavo, ne znate koliko smo Vas dugo tražili!
Vaša potraga je sranje.
Ðavola ste me tražili.
Ovde sam deset godina.
To je istina...
Bez šećera, ugljenih-hidrata i narezaka.
I podrazumeva se, bez alkohola!
Ne brinite, ja sam trezvenjak!
Tako da čak i da želi...
Pobrinite se da sedne kad piški. -Naravno.
Mogao bi da padne. - Bez brige!
Još jednom zahvaljujem...
Evo njegovih tableta, mora da ih uzima.
Pobrinuću se. Još jednom hvala na svemu.
Neka te čuva dobri Gospod! -Hoće.
Borimo se za pravednu stvar.
Pusti me da se pozdravim s tim kučkama.
G. Gustavo, predsednik Udruženja rekao je nešto vrlo lepo:
"Svi se borimo protiv nevidljive doživotne kazne".
Vi ste prekretnica za nas u PDIBR-u.
Šta je PDIBR? - Naziv Udruženja.
Nacionalno udruženje usvojene dece i bioloških roditelja.
Sigurno zbog novca.
Ne, Udruženje se bori za uskraćeno temeljno pravo.
Sigurno znate da je Italija jedina zemlja na svetu
koja ima apsurdan, zastareli zakon koji utvrđuje
da dete koje nije priznato po rođenju nema pravo da zna ime majke,
istoriju, poreklo pre nego što navrši stotu.
Zakon koji želimo da predložimo u Skupštini, a na kome sam lično sarađivao,
oslanja se na francuski model.
Uglavnom, kompromis između prava majke na anonimnost
i prava deteta da zna.
Time bi se Italija konačno svrstala sa svim ostalim...
Samo sam... - Zagolicao si me.
Samo sam hteo da...
Ideš li da plešeš? - Ne, ne volim puno da plešem.
Kao mladić posećivao sam najbolje noćne klubove na Via Veneto.
Kako sam znao da plešem! -Tako dakle.
U Via Bonkompanji 12 nalazio se "JO".
Gladan sam. - I ja malo, ali strpite se pa...
U mojim godinama ne mogu da dopustim sebi strpljenje. To je gubljenje vremena.
Za 70 km bićemo u Bolonji gde ćemo večerati u gostionici "Poggi".
U Bolonji nema mora! -Ne, u Bolonji... šta je tamo? Tamo je Bolonja.
Idemo na more.
More? Ne razumem. - Idemo na more, a?
Voleo bih to, ali nije usput.
Želim da idem na more.
Razumem, ali ne mogu da Vam pomognem. -Želim da idem na more.
Želim da vidim vodu, potok, rečicu, lokvu. Želim da idem na more!
Problem?
Ne! Mislim... Zašto se nervirati, naći ćemo rešenje.
Dobro, nađi jedno! Nađi rešenje!
Ako ne, vrati me tamo gde si me pokupio!
Jasno?
Naći ćemo mesto koje podseća na more.
Traži i naći ćeš!
Imaš li dragu? - Devojku?
Zašto pitate?
Jesi li topli brat?
Nisam topli brat.
Opusti se, poznavao sam mnoge koji vole kite poput tebe!
Samo sam hteo da znam zašto pitate.
U svakom slučaju, imao sam devojku, a onda su se stvari završile.
Kako se kaže, jesi li biseksualan?
Nisam biseksualan. - Voliš malo i ovoga i onoga?
U redu! - I brda i doline.
Imati dve noge u cipeli? -Kako hoćete!
Evo nas!
Pomiriši slobodu! Kakva sloboda!
Oprezno!
Jesi li ikada bio u zatvoru?
U zatvoru? Ne.
Vi jeste?
Otišao bih tamo da spavam.
Shvatam. -Šta shvataš? Pitaj me zašto!
To je izraz... Zašto?
Časne su me izbacile iz internata sa 16 godina
i morao sam pronaći mesto za spavanje.
Spavali smo u maloletničkom zatvoru, u slobodnim ćelijama.
Eto zašto.
Šta ti znaš? Šta možeš da se nadaš da ćeš znati?
Uglavnom, imao sam devojku.
Onda me ostavila.
Bila je obična, hajde!
Ko bi bio s takvom dosadom kao ti?
Ali bila je inteligentna, i naravno, šutnula te je.
Slušajte, g. Gustavo, poznajemo se... tri sata?
Celu večnost! - U redu!
Moje lične činjenice o kojima govorite datiraju od pre tri sata.
Govorite o mom privatnom životu, ali ne znate ništa o tome.
Imam intuiciju. - Naravno.
Pozivam Vas da govorimo o onome što se tiče našeg susreta, bez digresija.
Šta je to?
Alarm za Vaše tablete.
Daj ih meni! - Pa, meni su poverene.
Daj mi ih ili pozovi sestru Graciju i reci da želim da im se vratim, mrtav!
Smirite se! Evo tableta!
Malo vode.
Slamka.
Pijuckajte, hladno je.
Zezam se!
Zeza se...
Skuvao sam čaj s ovom hladnom vodom u ruskoj kampanji. U samovaru.
Dobro, posle ove istorijske anegdote kojom ste me počastili,
uzeću tablete natrag... - Ostaju kod mene.
Evo, gospodo!
Za gospodina. -Hvala.
Prijatno. -Hvala.
Kakva je ovo splačina?
Dijeta koju su mi preporučile sestra Gracija i Vaša medicinska sestra.
Alina je rođena u okolini Bukurešta.
Razume li se iko rođen u okolini Bukurešta u hranu?
Šta ja znam? Sigurno da i sigurno ne.
Ima ljudi u Bukureštu koji se razumeju u hranu
i Rumuna koji se ne razumeju, kao i svi narodi.
A to nije tipično bukureštansko jelo koje predlaže kuvarica Alina.
To je deo Vaše dijete na koju su mi ukazale sestre Gracija i Alina.
U svakom slučaju, izvrsna supa. -Pojedi je sam!
Želim lingvine s jastogom.
Lingvini s jastogom spadaju u namirnice koje...
Daj mi lingvine s jastogom ili ću ustati i napraviti pakao!
Opustite se, sedite, ima ljudi ovde. Pravimo scenu...
Gđice? Možemo li dobiti malu porciju lingvina s jastogom?
Od integralnog brašna, ako je moguće?
Žao mi je, kuhinja se upravo zatvorila. -Kuhinja je zatvorena.
Možemo li dobiti malo penušavog vina? -Nema problema.
Kako se zoveš? - Rosa.
Rosa, "merci beaucoup".
"Merci".
Govori francuski!
Cvet je bio restoranski. "Merci beaucoup"!
Prijatno.
Gđice?
Mogu li dobiti malo ulja? -Da!
Hvala, zamenili smo tanjire.
Merkaš je? -Koga?
Merkao si je, primetio sam.
Hleb, ulje, sir...
Mladu damu, konobaricu? - Mladu damu, konobaricu, da.
Pa, tražim stvari kao i svi gosti.
Sada moraš nešto da učiniš. Ustani!
Priđi joj i nonšalantno...
Zgrabi njene zemičke! - Spustite ruku!
Ruku dole!
Ima porodica i dece.
Kakva je to metafora, seksualna?
Ne voliš zemičke?
Ustani i reci joj: "Oprostite, gospođice, mogu li dobiti Vaš broj?"
To je malo bolje. - Sviđa ti se, a?
To ćemo sigurno učiniti. -Hajde!
Jednog dana hoću. - Idi, ozbiljan sam!
Nikad to neću učiniti. -Ne?
Niko nikada ne bi priredio tu scenu.
Onda neću razgovarati s ministarkom.
Jasno?
Ovi Vaši izazovi, prisile, ne volim da ih zovem prisilama...
Koja im je svrha? Šta Vi dobijate, ako ja nešto od toga uradim?
Zašto? - Zašto?
Jer ja nisam u stanju.
Na taj će se način sve evropske zemlje, pa tako i Italija, uskladiti
pod jedinstvenom nadležnošću za postupanje s napuštenom decom.
Moram pustiti zmaju suzu.
Hoćete u WC?
Budući da smo tek krenuli, idealno bi bilo...
Zmaj te ne upozori. - Da, imate pravo.
Ako biste mogli pričekati dok ne dođemo do benzinske pumpe...
Požuri ili ću se popiškiti u auto. - Ne, pokušajmo da izbegnemo...
Skreni tamo!
Sigurni ste da je najbolje to učiniti ovde, a ne sesti u neki...
Je li ti sestra Gracija to rekla? Jesam li ja časna sestra?
Nije mi sestra Gracija rekla. -Samo ućuti!
Budući da nemate pokretljivost za...
Da?
Pridržaću Vas. -Idemo!
Šta da uradim? - Sigurno nemam tri ruke.
Hajde!
Šalio sam se!
Dakle, Vi ćete to učiniti? -Hoću.
Ne poznajući dinamiku... Sve dok stvar...
Sada ću pustiti. Na tri, pustiću.
Jedan, dva...
Oprezno! - Pustio sam. Podigni me!
Podigni se, obgrli me! - Hajde, molim Vas.
Evo ga, ali ja to ne mogu. Zbog tebe se osećam posramljeno. Gledaš li?
Šta da radim, da se pomerim? -Okreni se!
Okrenuću se ovako. - Okreni se do kraja. Tako.
Drži me! - Naravno!
Mirno, a? Evo ga! - Da, oslonite se na mene!
Mislio sam da... - Pridrži me!
Ako možete, drugom rukom se uhvatite... -Čekaj!
Tišina, dolazi! Slušaj!
Čuješ li? -Šta da čujem?
Šta vas dvojica radite?
Ko je to? -Oprostite, ja sam sa starijim gospodinom.
Bila mu je frka. - Hej, on piša!
Pišam kap vode, idiote!
Ali to je moj vinograd.
Nije uništio ništa jestivo, beznačajna količina.
Molim za malo uviđavnosti. - Nema veze, star je.
Ali onda se gubite obojica!
Hvala. -Sve će se ovo vino pretvoriti u sirće!
Čekaj! Ne znam gde... -Drži me!
Drži mene, ne sebe.
Jeste li dobro?
Boli me kurac za promenu tog zakona.
G. Gustavo, u čemu je problem?
Prihvatio sam samo da pobegnem iz tog čistilišta.
Hteo sam da idem u Rim.
Ali kad učinim ono što ti želiš, ti ćeš učiniti što ja želim.
Ili nađi drugog stogodišnjaka.
Ima ih puno okolo. Ne?
Ja sam jedini, a?
Hajdemo ovako, pričaćemo u autu.
Razgovaraćemo u vinogradu, stani tamo.
Objasnite problem, šta Vam je potrebno?
Upamti jednu stvar vrlo dobro!
Ne želim ništa da znam o svojoj majci.
Neću biti tužan slučaj pred ministarkom.
Jasno? Napraviću pakao!
G. Gustavo, niko Vas ne vodi nigde da budete tužan slučaj.
Nema govora o tome. - Dobro? A kako to onda zoveš?
100-godišnjak koji je prolupao i plače pred ministarkom
jer još uvek traži svoju majku, kako to zoveš?
Herojem, koji svojim svedočenjem, svojim godinama,
može promeniti živote drugih 400 hiljada ljudi
koji mogu ponovno da otkriju svoje priče.
Tako to zoveš?
Ako si umoran, ja bih mogao da vozim.
Zahvaljujem. To je izvrsna ideja, ali...
Nije problem. - Ne sumnjam.
Mogu preuzeti, nikoga nema na putu.
Čak i da ima saobraćaja, Vaša ideja je toliko mudra i primerena,
zašto bih se bunio?
Pretpostavljam da imate dozvolu. -Ja?
Imao sam. -Imali ste je.
Ali znam da vozim.
Ne sumnjam u to. U povratku ću Vam dopustiti da vozite.
Sprdaš se? Bio sam vozač trka na stazi Valelunga.
G. Gustavo... -Išao sam u noćne klubove, plesao sam.
I zatim ste vozili. -Zatim...
Sledećeg bih jutra išao na trku u Valelungi.
Uz dužno poštovanje, verujem da su to tri razonode
koje u Vašim godinama mogu preći u sferu sećanja.
Ne možete voziti auto.
Budite razumni, dajte!
Reci mi, postoji li ijedna osoba u tvom životu
kojoj si bio simpatičan na pet minuta?
Mislim, jer meni si tako digao pritisak
da poželim da izađem i prošetam.
Srećom, ne hodate.
Kakvo je ovo jebeno zvono?
Opet Vaše tablete.
Dodaću Vam čutiricu. - Ne čuturicu, daj mi tablete!
Kod Vas su. -Vadi ih napolje, nemoj da me zafrkavaš.
Insistirali ste, iako ljuti, da ih zadržite kod sebe.
Ukazao sam Vam poverenje, zbog čega veoma žalim.
Kako da se sada vratim? -Izmisli nešto!
Šta da izmislim? Već smo prošli...
Sada moram da pronađem apoteku.
Ne osećate se dobro?
Nimalo.
Tablete... Očito ne znate nazive?
Ja? Ni tvog se imena ne sećam.
Znam, sestro Gracija, ali to nije bila ni njegova ni moja krivica,
dogodio se problem.
Ako mi date naziv, odmah smo ispred apoteke.
Završava se na L, "Metforal"?
"Sotalex", toga sam se setio, 200.
"Sobrepin" čepići... samo čepići?
Onda mi recite sve, u paketu!
Ali morate mi reći te stvari, možete da zamislite.
Sve sam ih našao, ali ja ću ih zadržati.
Šta je to?
Hteo si tablete?
Gde su bile? - U tvojoj torbi.
Ne, gde su bile? - Bile su ovde.
U autu? Gde?
Moram da uzmem zelenu?
Treba mi vode.
G. Gustavo, u međuvremenu mi dopustite da proverim uputstvo!
Voda...
Nemojmo izgubiti čep!
Slamka...
Ja ću Vam pomoći. Da proverim je li prava.
Da, zelena.
Je... O, ne!
Gustavo, zašto to radite? - Ovo je supa.
Kako to može biti supa? To je voda u Vašoj predratnoj čuturici.
Nije koktel. - Toplo je.
Recite mi posle, nemojte samo pljuvati! Progutajte i uzmite svoje tablete!
Idi po svežu vodu. -U redu.
Lagano gaziranu.
Zdravo, jednu kafu.
Hvala.
Zasićenost je dobra.
Nema drugog rešenja? - Nažalost, vozilo je oduzeto.
Gospodin nema dozvolu, a vidite štetu!
Shvatam...
Je li on dobro? Mislim, kakav je bio pre?
Da, parametri za njegove godine su savršeni. Ali mora da se odmori.
Doviđenja, hvala puno.
Zdravo, Leticija! - Doviđenja, Gustavo!
Mogu li?
Kako ste?
Vidiš?
Vidiš gde sam te doveo? - Da, lepo je. Veoma lepo.
Imaš li kapri pidžamu? - Da, za putovanja.
Verujem da Vas razumem.
Pravite se da Vam nije stalo ni do koga i ni do čega,
ali to je samo zato što ste patili.
Napušteni ste kao ja, nismo imali sreće.
Zato osećam da Vam ne mogu biti neprijatelj,
uprkos onome što ste danas uradili.
Jer Vi i ja smo braća iz kolevke, ova borba je naša.
Ako želite da sebi date oduška, i u vezi sa svojom pričom, tu sam.
Šta smo mi? - Braća iz kolevke.
Tako se međusobno zovemo unutar...
Želite li da se uspravite? -Ne.
Je li Vam bolje? - Isključi tu stvar!
Stvarno misliš da je to problem?
Da, jer ako osoba ne zna odakle dolazi, ona je nepotpuna.
Naš predsednik uvek kaže
da je grozna istina bolja od mraka.
Nije me briga šta predsednik kaže.
Gde je bila ta majka koju uporno tražiš?
Gde je bila kad si se noću budio sam, plačući od straha?
Gde je bila kad si napravio prvi korak? Kad ti je nikao prvi zub?
Gde je bila kad si se prvi put zaljubio?
Gde je bila kad te je ostavila ona bezvezna devojka?
Majka je tu kad ti treba.
Zašto ti ona sada treba?
Treba mi da saznam svoju priču, da znam ko sam zapravo.
Treba li ti stvarno majka da bi znao ko si?
Želite da verujem da u sto godina
nikada niste rekli:
"Želim da znam ko je moja majka, kako se zove, čime se bavi,
koliko je imala godina kad sam se rodio?"
Ličite li na nju, imate li braću i sestre?
Niste se nikad, u sto godina, zapitali? Ne verujem.
Da bih znao šta sam postao, dovoljno je znati kakav sam život vodio.
Skini mi ovo!
Donesi mi mrežicu iz nesesera!
To je za kosu? - Ne, za dupe.
Za kosu! - Tako sam i mislio.
Stavi mi je!
Čekajte, nikad je nisam koristio! -Na čelo.
Ako Vam treba nešto, ovo su spojene sobe.
Ostaviću Vas, imam posla.
Rita!
Spavaš? - Da, šta je?
Bilo nam je zabavno danas, a?
Da.
Ali idemo sada da spavamo, sutra ćemo se probuditi prilično rano.
Onda, laku noć. - Laku noć.
Spavaš li?
Spavao sam. Spavao bih da me niste probudili. Šta je?
Upravo sam se nečega setio i hteo sam da ti kažem.
Šta?
Ali ako spavaš... reći ću ti sutra, laku noć.
Laku noć.
Ali ako želiš, reći ću ti.
Recite mi i idemo da spavamo.
Zamisli da otvoriš ta vrata i pronađeš svoju majku.
Ona te pogleda i kaže ti odjebi!
To ste hteli reći?
Nokautiralo bi te! - Onda, laku noć.
Mama!
Dobar dan. - Hvala.
Hvala, možete pakirati auto!
Drago mi je, ja sam Ðana.
Zadovoljstvo je, "enchanté"!
Gustavo Dotalevi. Ðovani mi je mnogo govorio o Vama.
Zaista sam srećna što sam Vas upoznala.
Zdravo. - Hvala na dolasku.
Rekao sam ti da ne ideš ovim putem.
Sinoć sam ovuda došla, samo su malo suzili zbog radova.
Opusti se! - Ne mogu.
Onda se nerviraj, ali tiho! Gustavo spava.
Noću, naravno, nema saobraćaja, danju je pravi haos.
U špici, na putu koji si hteo, proveli bismo dve nedelje, možda i semestar.
Znam šta planiraš. - Stvarno?
Bojkotuješ me.
Gde ideš? - Rekla bih ti po gorivo.
Ali čak i gledajući pokazivač goriva, ne bi verovao.
U pravu si, sve je to dio mog đavolskog plana.
Halo, g. predsedniče?
Da.
Znam, gledajte...
Mogu samo reći da me sram.
Bili smo spremni da se suočimo sa svim osim s ovim užasnim nizom događaja.
Malo me zatekl...
Gospodin Gustavo je dobro, nije to problem.
Ako, pod problem, mislimo...
Zahvaljujem Vam na strpljenju, i još jednom, stvarno mi je krivo
što nisam bio na preliminarnom sastanku.
Vrlo dobro, doskora. Uvek na raspolaganju.
Izvinjavam se. Hvala na...
Tu sam! - Trebalo bi...
Opet zmaj?
Sve sam shvatio. -Šta?
O tebi i Ðorđiji. -Ðani.
Kao što kažu: "Prava ljubav nikad ne ide glatko".
Predivna žena!
Koliko ima godina. 40? - Ima 55 godina.
Ne bi se reklo.
Kakve dude!
Voliš zrelije? - Prestanite!
Voliš iskusne. Tako je i sa mnom i Ritom.
To je bilo teže, značilo je nabiti rogove princu, ništa manje.
Je li udovica?
- Slušajte sad...
Mogu preći preko toga da ste rasturili kafić,
da ste baš zapeli za to da me izludite
i uništite najvažniji događaj u mom životu,
kao i za Udruženje i ljude poput Vas,
ali Ðana, ne.
Zašto ne? -Ðana, lepo Vas molim, ne!
Ne. -Hvala.
Sad si olabavio? - Bez pametovanja!
Ne sviđa mi se.
Poznajete ovo područje, zar ne?
Trebalo bi da znate da je ovde nekad bio latinski geto.
Išli bismo u... Razumete?
Moj otac je govorio isto. -Zašto si ovde?
Ko to?
Kakav je to ton? Ti si se iživljavao pod tušem.
Razgovarao sam s mladom damom. -Bez brige!
Ðovani ne voli da dolazim ovamo.
Napravila sam ručak, da ga ostavim ispred vrata?
Jesmo li u zatvoru?
Ne, zašto?
Gde živite? - Gore.
Sad shvatam kako ste upoznali ovog ludaka!
Rado ćemo doći, ako nas pozovete.
Dobro! - Ne dolazi u obzir!
Ma daj, ljubazno je ponudila ručak!
Sa zadovoljstvom, prihvatamo.
Kad bude spremno, zovite nas! - Spremno je, biću gore.
Spremno je? Spremno je!
Prvo možda pitaj.
Pretpostavljam da imate propisanu dijetu.
O, Bože!
Ali pogrešan korak ponekad produži život.
Nećemo nikome reći. -Ne!
Gospodine Gustavo... Kap crnog vina?
Gde su Vas dosad skrivali?
Da, molim!
E, da.
To su on i Masimo, moj muž.
Njegova najveća strast oduvek su putovanja.
Tako je prošle godine, 12. septembra, krenuo na put
gde ga ne možemo slediti.
Barem za sada.
Ali borio se kao lav godinu dana.
Masimo i ja smo napravili mnogo grešaka.
Kad smo usvojili Ðovanija, bio je beba.
Onda kada je porastao,
Masimo i ja smo odlučili da pričekamo s objašnjenjem.
On nije pitao, a mi nismo objašnjavali.
Počeo je da nas zove mama i tata.
Tu emociju ne mogu da opišem.
Masimo i ja smo se pogledali i rekli... ima vremena.
Kad se Masimo razboleo, odlučili smo mu reći.
Slušao je, nije rekao ni reč, ali smo mu zadali smrtni udarac.
Moram Vam nešto reći.
Kao dete, kad bih zamišljao svoju majku, zamišljao sam je kao Vas.
Baš si zgodan!
Nosio sam ovaj smoking onog dana kad sam upoznao Ritu.
Tvoju devojku?
Recimo to tako.
A sada...
Hvala. - Molim.
Ne, ne...
Sedi!
Lazanje su bile dobre.
Tvoja devojka dobro kuva.
Ona mi nije devojka.
Jesi li u žurbi?
Evo brata iz kolevke kojeg smo očekivali.
Još jedan? - Predsednik Udruženja.
Dobro došli! - Hvala.
Ne mogu da Vam se ne zahvalim. -Nema na čemu.
Imamo dva poklona za Vas, ovaj...
Šta je to? -Vaša karta počasnog člana Udruženja.
Lepa misao. - Puno hvala.
I ima još nešto. - Još nešto!
Molim Vas.
Za Vas je, u ime Udruženja.
S ovim možete ići kuda želite.
Sviđa li Vam se?
Da, baš mi se sviđa.
Kao ministarka, želim da se izvinim u ime ove zemlje
za ovaj varvarski, protivustavni zakon.
Zapanjuje me kako su u Vašim godinama emocije i dalje žive,
a želja da otkrijete svoje poreklo još netaknuta.
Ne možete zamisliti koliko!
Šta ste želeli da kažete svojoj majci svih ovih godina?
Puno toga... - Primaknite se bliže!
Puno toga.
Ali prošlo je mnogo godina i ja sam ih zaboravio.
Na primer, želite li da znate kakav je život vodila?
Da... kakav je život vodila.
G. Dotalevi, ovo pripada Vama!
To je Vaš dosije.
Možete ga otvoriti, ako želite.
Ovim putem se zahvaljujem svim članovima Udruženja.
Ovde je mamino ime? -Da.
Njen nadgrobni spomenik može da me pomazi.
Ja...
Imam 100 godina i nikada nisam tražio svoju majku, treba li sada da počnem?
Ali osećam se podstaknutim nešto da kažem.
Ðovani, deca ne pripadaju onima koji ih rađaju,
ona pripadaju onima koji ih vole i gaje.
Za decu moramo napraviti vruću ovsenu kašu i obrisati im guzice.
Ipak, ovaj dosije...
Vraćam pošiljaocu.
Molim, izvinite me.
G. predsedniče! Užasno mi je žao.
Ako dopuštate, mogli bismo da razgovaramo s ministarkom... -Ne.
Već si dovoljno učinio.
Slučaj Dotalevi, verujem... -Diši!
Rekao sam ti da neću... -Umukni!
Slušam tvoja sranja već dva dana. Sad umukni!
Napokon govoriš šta misliš! - Mogao si uzeti taj jebeni dosije
i umesto one scene reći: "Hvala, nisam dorastao tome, stidim se..."
Bilo kakvo sranje, jer ti to dobro ide! Umesto toga napravio si senzaciju!
Vrati to pošiljaocu, šta to, do đavola, znači?
Nije te briga ni za sebe ni za bilo koga drugog.
I zato ćeš umreti sam u tom hospicijumu.
Prijatelju, svi umiremo sami!
Ti si taj koji ne shvata. -Šta ne shvatam?
O tvojoj majci. - Mojoj majci?
Da, misliš da nisam znao da ti je ona majka?
Majka mi je pričala sranja celi život.
Imali su hiljadu prilika da mi kažu istinu, ali nisu.
Jer su rekli da su ti otac i majka?
Lagali su te jer te vole!
Mirno s tim štapom! -Vole te!
Ako voliš, grešiš, zapamti to! Ako voliš, grešiš!
Trebalo je da zagrliš svoju majku! Čuješ me? Zagrli je!
Jasno? - Odjebi, Gustavo!
Napokon si nekome rekao da odjebe.
SLATKI ŽIVOT JE JOŠ ŽIV
Evo ga.
Lako je biti zgodan mladić, ali veoma je teško biti zgodan starac.
Gustavo, klinac koji je zvao ranije, je ovde!
Neka uđe!
Jeste li ovde hteli da dođete?
Sedi!
Onda?
Vidiš? - Da.
Oprostite mi što sam ranije preterao.
Nismo li prešli na "ti"?
Govorio sam vam "ti"? - Nekad da, a nekad ne.
Dobro onda, oprosti ako sam preterao!
U svakom slučaju...
Moramo kući.
Ja sam kod kuće.
Gospodo!
Voliš li šampanjac? -Da.
Dosta je! - Ma, šta dosta?
Izvolite.
Dodaj mi cigaru! - To je preterivanje.
Samo miris.
Gustavo, sad ćemo nazdraviti, ali onda moramo otići!
Zapamti, Gustavo Dotalevi ima samo jednu reč. Živeli.
Naučio sam da pijem bez slamke. -Vidim.
Ja ću.
Znaš...
Možda je trebalo da otvorim taj dosije.
Rekao si da te nije briga za tvoju majku.
Pa... rekao sam laž.
Zar ti nikad ne lažeš?
Polako!
Dobro je!
Da ga otvorim?
Čekaj, daj mi još jednu kap!
Sipaj! Još jedan gutljaj, hajde!
Da otvorim ili ne?
Otvori!
Ime joj je... bilo Fernanda.
Fernanda Šikolone.
- Fernanda Šikolone?
Fernanda...
Ime koje je pomalo... - Fernanda danas nije loše ime.
Ne?
Fernanda Šikolone, ima vlastitu muzikalnost, lepo je.
Možda su je zvali Čik.
Nanda Čik! Mogao je biti nadimak.
Ovde piše i kada i gde je rođena.
U Basano Del Grapa.
Jesi li znao?
Kaže i gde, nažalost, počiva.
Nazdravimo poslednji put! Još jedna zdravica.
Za Fernandu!
Gustavo!
Pozovite nekoga! Gustavo!
Oprosti!
Kako si?
Bilo nam je zabavno danas, a? -Da.
Slušaj, odmori se sada!
Žele da me vrate časnim sestrama.
Samo se sad odmori!
Slušaj, pre nego što se vratimo časnim sestrama,
moramo nešto da uradimo, zar ne?
Da. Uzmi moj smoking!
Oprostite! -Šta radite? -Da?
Gospodin je hospitalizovan. -Da.
On je na terapiji. -Da.
Jeste li ovlašćeni? -Da.
Bolje se vratite unutra! -U redu.
Bolje se vratite unutra! - Da, hvala, odmah.
Ðovani!
Gde je otišao? Ðovani!
Ćao, mama!
Nisi me očekivala, a?
Sad kad sam pronašao svoju majku, pitam se ko je bio moj otac.
Moramo istražiti. - Nemoj se zanositi!
Ali ne sad, kad izađeš iz zatvora!
Ne zaboravi da si me oteo!
Sada idemo na ručak s Ðanom. -Da, idemo da jedemo.
Hajdemo da jedemo, pa ćemo sve ostalo.
Ima vremena.
Kako se osećaš?
Ma, divno!
Na sedmom nebu!
400.000 DECE KOJA NISU PRIZNATA PRI ROÐENJU JOŠ UVEK ČEKAJU ZAKON
KOJI GARANTUJE PRAVO NA POREKLO.
EVROPSKI SUD JE 2012. GODINE OSUDIO STOGODIŠNJI ZAKON
NAVODEĆI DA GAZI DVA TEMELJNA PRAVA SVAKOG ČOVEKA:
PRAVO NA POZNAVANJE LIČNOG IDENTITETA
I PRAVO NA ZDRAVLJE I SVEST O PORODIČNIM PATOLOGIJAMA.
NAJBOLJE STOLEĆE MOG ŽIVOTA
ZA MASIMA I ÐANU, MOJE RODITELJE
MEDIATRANSLATIONS