Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Dopustil si, da sem trikrat dobil uši.
Siliš me spati s smrdljivko.
Dovoliš nunam, da me vsak dan pretepajo,
moje mame pa ne pošlješ pome.
Toda ker sem dober otrok, ti dam še eno priložnost.
Pripravljen?
Na to!
Razbojnik! Zakaj si to storil?
Si sem prinesel križ? - Rekli ste, da je Jezus moj prijatelj.
Igram se z njim. - Igraš? Zlomil si mu roko.
Prosil me je. Kako naj bi ga zavrnil?
Še v pekel ne boš šel. Niti hudič te noče.
Nič zato, saj nikogar ne potrebujem!
Slišite? Nikogar! - Pridi sem!
Pridi sem, razbojnik!
Pridi sem!
Pridi sem, Gustavo!
Gustavo!
Kam me peljete?
Pustite me! - Gremo, vsi!
Gremo!
Rekel sem, da me pustite.
Nikogar ne potrebuješ?
Bomo videli.
Obljubim, da bom priden!
Psice nesramne! Odprite!
Pekel bo, ko bom prišel ven. Slišite? Pekel!
Gustavo!
Kaj je? - Si res ukradel križ?
Kako si?
Krasno, nebeško.
Če si lačen, pojej to!
Poberite se! Adijo!
Ko bom zunaj, vas bom premlatil do krvi!
Me slišite? Do krvi! Razbil vam bom nosove!
UREDBA OZ. ZAKON 196/2003, KI ŠE VEDNO VELJA,
ZNAN PA JE KOT STOLETNI ZAKON, VELEVA:
OTROK, KI GA OB ROJSTVU NE PRIZNAJO,
LAHKO PODATKE O BIOLOŠKIH STARŠIH DOBI ŠELE PO 100. ROJSTNEM DNEVU.
Imeti 20 ali 100 let ni posebej drugače,
če ne moreš živeti življenja, kakršno je...
Konec sveta si videl v sekundi,
a ne moreš živeti življenja, kakršno je...
In kako si zdaj?
Še vedno misliš na njo?
Ne, ne, ne, ne gre za to, da ne moreš nazaj...
Ne, ne, ne, ne gre za to, da se ljubezen ne vrne...
Ne, ne...
Tudi če vrnila bi se, našla nas ne bi...
Zakaj?
Veš, kakšna ljubezen je?
Ljubezen ni takšna, kot želel si si...
Imeti 20 ali 100 let ni posebej drugače,
če ne moreš živeti življenja, kakršno je...
NAJLEPŠE STOLETJE MOJEGA ŽIVLJENJA
Prosim?
Gospod predsednik, dober večer. Ja, pripravljeni smo.
Izračunal sem že. Toda glede na to, da je od Rima do cilja 569 km,
to pomeni šest ur vožnje v zdajšnjih razmerah.
Podnevi na E-35 seveda ne, zato grem ponoči.
Seveda. Najlepša hvala, g. predsednik.
Srečno!
Hvala.
Sestra Grazia? Giovanni Andreasi, me veseli. Govorila sva...
Pozdravljeni. Upam, da je za vami prijetno potovanje.
Vsekakor. Uro prej sem prišel.
Priprave pravzaprav še potekajo.
Lahko počakate na dvorišču, tam so klopi.
Kmalu pridem. - Prav.
Medtem ko čakam, bi se vam rad osebno zahvalil...
Seveda.
V imenu zavoda bi se vam rad zahvalil za zelo dragoceno pomoč.
To današnje srečanje bo najpomembnejše v mojem življenju.
Vsekakor sem proti. -Čemu?
Kaj počneš?
To bom vzel s sabo.
To? - Ja.
Ni malo preveč?
Ta smoking je star 60 let.
Ukrojiti sem ga dal, ko sem spoznal Rito.
A si jo raje prepustil katarskemu princu, kaj?
Toda to je druga zgodba.
Ja. Všeč mi je vedno, ko jo poveš.
Tako...
Čakaj.
Tam je kartonska škatla.
Ta? - Prinesi jo sem.
Sedi.
Odpri jo.
Spodaj bi morala biti rumena ovojnica.
Odpri jo.
Vzemi. - Kaj počneš?
Kupi aparat svojemu sinu. - Ne, ne morem.
Te moram prositi? Ne skrbi.
Vrnila ti bom, ko se boš vrnil.
Razumem tvoje razloge, toda...
Lepo je bilo od tebe, da si se počutil odgovorno,
toda...
Morda bi bilo malo nesmotrno oditi.
Sestra Grazia...
Vsemogočni me je poklical. Kdo sem jaz, da bi mu rekel ne?
Mar ne?
Poleg tega je moja mama...
V raju je in me gleda.
"Vidiš tistega spodaj? To je moj mali Gustavo.
On je tisti, ki je spremenil ta zakon.
Moj sin.
Kakšna psica sem bila.
Niti spoznati ga nisem hotela." - Gustavo!
Ni bila v raju. Ni bila v raju.
Tu je tvoje spremstvo.
Dober dan, g. Diotallevi. Sem Giovanni Andreasi iz zavoda.
Cvetje je darilo zavoda zaradi vaših nevšečnosti...
Vzela jih bom jaz in dala v lepo vazo,
da bodo v tvoji sobi, ko se boš vrnil.
So le v znak hvaležnosti za vaš dar,
za to, kar boste jutri storili na sestanku z ministrico.
Sestra Grazia je že vse pojasnila. Vse vam je povsem jasno.
Za nas v zavodu je čast, da sodelujete.
Vsi delimo isto usodo, če lahko tako rečem, tako mi kot vi.
Gustavo? - Upravičeno...
Razumem, da smo povzročili nekaj nevšečnosti,
s sestro Grazio je prišlo pravzaprav do manjšega spora.
Hotela mi je pojasniti vašo predanost in navdušenost
na področju tega, česar smo se lotili.
G. Gustavo, ne veste, koliko časa smo vas iskali.
Vaše iskanje je sranje.
Vraga ste me iskali.
Deset let sem tu.
To je res...
Brez sladkorja, ogljikovih hidratov in narezkov.
In seveda brez alkohola.
Brez skrbi, jaz ne pijem.
Tudi če bi hotel...
Poskrbite, da bo sede lulal. - Seveda.
Lahko pade. - Ne skrbite.
Še enkrat hvala...
Tu so še njegove tablete, jemati jih mora.
Bom uredil. Še enkrat hvala za vse.
Naj nate pazi dobri Gospod. - Saj bo.
Borimo se za pravično stvar.
Čakaj, da se poslovim od teh trap.
G. Gustavo, predsednik zavoda je rekel nekaj zelo lepega:
"Vsi se borimo proti nevidni dosmrtni kazni."
Vi ste preobrat za nas v PDIBR-ju.
Kaj je PDIBR? - Naziv zavoda.
Državni zavod za posvojene otroke in biološke starše.
Gotovo gre za denar.
Ne, zavod se bori zaradi kršenja osnovne pravice.
Gotovo veste, da je Italija edina država na svetu
z absurdnim in zastarelim zakonom, ki veleva,
da otrok, ki ga ob rojstvu ne priznajo, nima pravice izvedeti imena mame,
zgodovine in porekla, dokler ne dopolni sto let.
Zakon, ki bi ga predlagali parlamentu in pri katerem sem sodeloval,
sloni na francoskem modelu.
Na kratko, gre za kompromis med pravico mame do anonimnosti
in pravico otroka, da ve.
Tako bi bila Italija končno ob boku vsem drugim...
Sem samo... - Požgečkal si me.
Hotel sem samo...
Plešeš? - Ne, ne plešem rad.
V mladosti sem obiskoval najboljše nočne klube na Via Veneto.
Dobro sem znal plesati. - Tako torej.
Na Via Boncompagni 12 je bil "JO".
Lačen sem. - Tudi jaz, ampak potrpite...
Pri svojih letih si ne morem privoščiti potrpljenja. To je potrata časa.
Čez 70 km bova v Bologni, šla bova na večerjo v gostilno "Poggi".
V Bologni ni morja. -Ne, v Bologni... Kaj je tam? Tam je Bologna.
Greva na morje.
Morje? Ne razumem. - Greva na morje, no.
Z veseljem, a ni mimogrede.
Rad bi šel na morje.
Razumem, a vam ne morem pomagati. - Hočem na morje.
Hočem videti vodo, potok, reko, mlako. Hočem na morje!
Je kaj narobe?
Ne. Mislim... Zakaj izgubljati živce? Našla bova rešitev.
Dobro, najdi jo. Najdi rešitev.
Sicer pa me pelji nazaj tja, kjer si me pobral.
Jasno?
Našla bova nekaj, kar spominja na morje.
Kdor išče, ta najde.
Imaš kakšno drago? - Punco?
Zakaj vprašate?
Si topli bratec?
Nisem topli bratec.
Sprosti se, veliko sem jih spoznal, ki imajo tiče tako radi kot ti.
Zanimalo me je samo, zakaj vprašate.
Kakorkoli že, imel sem punco, a sva zaključila.
Kako se že reče... Si biseksualec?
Nisem. - Ti je všeč to in ono?
Dobro... - Hribi in doline?
Imaš dve nogi v enem čevlju? - Kakor hočete.
Tu sva.
Poduhaj svobodo. Kakšna svoboda...
Previdno!
Si bil kdaj v zaporu?
V zaporu? Ne.
Pa vi?
Tja sem hodil spat.
Razumem. - Kaj razumeš? Vprašaj me, zakaj.
To je izraz... Zakaj?
Nune so me pri šestnajstih vrgle iz internata
in nekje sem moral spati.
Spali smo v zaporu za mladoletne, v praznih celicah.
Zato.
Kaj pa ti veš? Kaj lahko upaš, da boš vedel?
Kakorkoli že, imel sem punco.
Pustila me je.
To ni nič takega. Daj, no.
Kdo pa bi bil s takim dolgočasnežem?
Toda bila je inteligentna. Seveda, saj te je pustila.
Poslušajte, g. Gustavo, poznava se... Tri ure?
Celo večnost. - Dobro.
Za moja osebna dejstva, o katerih govorite, veste tri ure.
Govorite o mojem zasebnem življenju, a ne veste ničesar.
Imam intuicijo. - Seveda.
Prosim, da govoriva o temi najinega srečanja, brez zahajanj.
Kaj je to?
Alarm za vaše tablete.
Daj sem. - Meni so jih zaupali.
Daj sem ali pokliči sestro Grazio in ji povej, da hočem nazaj. Mrtev.
Umirite se. Tu so tablete.
Malo vode.
Slamico.
Počasi pijte, mrzla je.
Zafrkavam se.
Zafrkava se...
Čaj sem skuhal s tako mrzlo vodo med rusko akcijo. V samovaru.
Dobro. Po tej zgodovinski anekdoti, ki sem jo imel čast slišati,
bom vzel tablete... - Ostale bodo pri meni.
Tako torej, gospoda.
Za gospoda. - Hvala.
Dober tek. - Hvala.
Kakšno sranje je to?
Dieta po priporočilu sestre Grazie in vaše medicinske sestre.
Alina se je rodila blizu Bukarešte.
Ali kdorkoli iz okolice Bukarešte ve karkoli o hrani?
Kaj pa jaz vem? Gotovo ja in ne.
Nekateri v Bukarešti gotovo kaj vedo o hrani,
nekateri Romuni pa ne, tako je povsod.
To ni značilna bukareška jed po priporočilu kuharice Aline.
To je vaša dieta, na katero sta me opozorili sestra Grazia in Alina.
Kakorkoli že, juha je odlična. - Sam jo pojej.
Hočem linguine z jastogom.
Linguine z jastogom so hrana, ki...
Hočem linguine z jastogom, sicer bom vstal in izbruhnil bo pekel!
Sprostite se, sedite, nisva sama. Sceno delava...
Gospodična? Lahko dobiva majhno porcijo linguinov z jastogom?
Če je mogoče, polnozrnatih.
Žal so kuhinjo pravkar zaprli. - Kuhinjo so zaprli.
Lahko dobiva malo penine? - Seveda.
Kako ti je ime? - Rosa.
Rosa, "merci beaucoup".
"Merci".
Francosko zna.
Cvet je bil iz restavracije. "Merci beaucoup"...
Dober tek.
Gospodična?
Lahko dobim malo olja? - Ja.
Hvala, zamenjala sva krožnika.
Jo gledaš? - Koga?
Pogledal si jo. Opazil sem.
Kruh, olje, sir...
Mlado damo? Natakarico? - Mlado damo, natakarico, ja.
Prosim jo za stvari kot vsi.
Zdaj moraš nekaj storiti. Vstani.
Približaj se ji in nonšalantno...
Pograbi njene hlebčke. - Dajte roko dol.
Roko dol.
Družino ima, otroke.
Kakšna spolna prispodoba je to?
Ne maraš hlebčkov?
Vstani in reci: "Oprostite, gospodična, lahko dobim vašo številko?"
To je malo bolje. - Ti je všeč, kaj?
To bova gotovo naredila. - Dajmo.
Nekega dne bom res. - Pojdi že. Resno mislim.
Tega nikoli ne bom storil. - Ne?
Nihče ne bi nikoli storil česa takega.
Torej jaz ne bom govoril z ministrico.
Jasno?
Ti vaši izzivi, prisile... Nerad rečem prisile...
Kaj je namen? Kaj dobite vi, če jaz karkoli od tega naredim?
Zakaj? - Zakaj?
Ker jaz nisem več sposoben.
Tako bodo vse evropske države z Italijo vred usklajene
in pod enotnim vodenjem na področju ravnanja z zapuščenimi otroki.
Prijatelju moram dati roko.
Morate na stranišče?
Ker sva šele šla, bi bilo idealno...
Prijatelj ne opozarja. - Ja, prav imate.
Če lahko počakate do bencinske črpalke...
Pohiti, sicer se bom tukaj poscal. - Ne, poskusiva preprečiti...
Zavij tja.
Ste prepričani, da je to najbolje storiti to, ne pa sesti...
Ti je sestra Grazia to rekla? Kdo pa sem? Nuna?
Tega ni rekla sestra Grazia. - Utihni že.
Ker niste dovolj gibčni za...
Ja?
Držal vas bom. - Dajmo.
Kaj naj zdaj? - Treh rok res nimam.
Dajmo.
Šalil sem se.
Boste torej vi opravili? - Bom.
Ne poznam dinamike... Dokler ni zadeva...
Zdaj bom spustil. Na tri bom spustil.
Ena, dve...
Previdno! - Spustil sem. Dvigni me.
Dvigni me, objemi me. - Dajte, prosim vas...
Tako... Ne morem. Zaradi tebe mi je nerodno. Gledaš?
Kaj pa naj? Naj se umaknem? - Obrni se proč.
Obrnil se bom tako. - Povsem se obrni. Tako, ja.
Drži me! - Seveda!
Mirno, ne? Tako. - Kar naslonite se name.
Mislil sem, da... - Drži me.
Če lahko, se z drugo roko primite... -Čakaj.
Tišina, zdaj bo. Poslušaj!
Slišiš? - Kaj naj bi slišal?
Kaj počneta?
Kdo je to? -Oprostite, s starejšim gospodom sem.
Močno ga je tiščalo. - Hej, ščije!
Eno kapljico sem izpustil, idiot!
Toda to je moj vinograd.
Ničesar užitnega ni uničil, količina je bila neznatna.
Prosim za malo uvidevnosti. - Pusti, star je.
Toda poberita se.
Hvala. -Vse to vino se bo spremenilo v kis.
Čakajte. Ne vem, kje... - Drži me.
Mene drži, ne sebe.
Ste v redu?
Dol mi visi za spremembo tega zakona.
G. Gustavo, v čem je težava?
To sem sprejel samo zato, da bi pobegnil iz tistih vic.
Hotel sem v Rim.
Toda če storim, kar hočeš ti, moraš ti storiti, kar hočem jaz.
Sicer si poišči drugega stoletnika.
Veliko jih je naokrog. Ne?
Sem edini, kaj?
Predlagam, da se pogovoriva v avtu.
Pogovorila se bova v vinogradu. Ustavi se.
Pojasnite mi, kaj želite.
Nekaj si zelo dobro zapomni.
Nič me ne zanima o svoji mami.
Ne bom žalosten primer pred ministrico.
Jasno? Pekel bom naredil!
G. Gustavo, nihče vas ne pelje tja, da bi bili žalosten primer.
O tem sploh ni bilo govora. - Dobro. Kako pa bi temu rekel?
Stoletnik, ki se mu je zmešalo in joka pred ministrico,
ker še vedno išče svojo mamo. Kako bi ti temu rekel?
Junak, ki s svojo zgodbo pri svojih letih
lahko spremeni življenje drugim 400.000 ljudem,
ki lahko odkrijejo svoje zgodbe.
Tako bi temu rekel?
Če si utrujen, lahko vozim jaz.
Najlepša hvala. To je izvrstna zamisel, toda...
Brez težav vozim. - Ne dvomim.
Lahko te zamenjam, cesta prazna.
Tudi če bi bila gneča, je vaša zamisel tako modra in preudarna,
da se sploh ne bi pritoževal.
Sklepam, da imate dovoljenje. - Jaz?
Imel sem ga. - Imeli ste ga.
Znam pa voziti.
Ne dvomim. Nazaj vam bom prepustil vožnjo.
Se zafrkavaš? Nekoč sem dirkal na dirkališču Vallelunga.
G. Gustavo... -Hodil sem v nočne klube, plesal sem.
In potem ste dirkali. - Potem...
Naslednje jutro sem šel na dirko v Vallelungo.
Z vsem dolžnim spoštovanjem, menim, da so to trije načini razvedrila,
ki v vaših letih lahko preidejo v sfero spomina.
Ne morete voziti avta.
Dajte, no, bodite razumni.
Povej mi, obstaja človek v tvojem življenju,
ki si se mu zdel pet minut simpatičen?
Mislim... Meni si tako dvignil tlak,
da bi se šel ven sprehodit.
Na srečo ne hodite.
Kakšen zvonec je to, jebenti?
Spet vaše tablete.
Dal vam bom čutarico. - Nehaj. Daj mi tablete.
Vi jih imate. - Daj sem, ne zafrkavaj me.
Jezno ste vztrajali, da jih hočete imeti pri sebi.
Zaupal sem vam, kar zelo obžalujem.
Kako naj se zdaj vrnem? - Domisli se česa.
Česa? Sva že mimo...
Zdaj moram poiskati lekarno.
Se ne počutite dobro?
Sploh ne.
Tablete... Ne veste, katere so?
Jaz? Še tvojega imena se ne spomnim.
Vem, sestra Grazia, kriva nisva bila ne on ne jaz,
težava je bila.
Če mi poveste, katere so, stojim pred lekarno.
Konča se na L? "Metforal"?
"Sotalex", tega se spomnim. 200.
"Sobrepin" čepki... Samo čepki?
Pa povejte, da je paket.
To mi morate povedati, veste?
Vse sem dobil, a bodo zdaj pri meni.
Kaj je to?
Si hotel tablete?
Kje so bile? - V tvoji torbi.
Resno, kje? - Tukaj.
V avtu? Kje?
Moram vzeti zeleno?
Vodo potrebujem.
G. Gustavo, medtem mi dovolite, da pregledam navodila.
Voda...
Da ne izgubiva pokrovčka.
Slamica...
Bom jaz pomagal. Samo preverim, ali je prava.
Ja, zelena.
Je... O, ne!
Gustavo, zakaj to počnete? - To je juha.
Kako je to lahko juha? To je voda v vaši predvojni čutarici.
Ni koktajl. - Toplo je.
Pa povejte to, ne pljuvajte. Pogoltnite in vzemite svoje tablete.
Pojdi po svežo vodo. - Prav.
Rahlo gazirano.
Živjo. Kavo, prosim.
Hvala.
Nasičenost je v redu.
Ni druge rešitve? -Žal je vozilo odvzeto.
Gospod nima dovoljenja, škodo pa vidite!
Razumem...
Je on v redu? Mislim... Tak, kot je bil prej?
Ja, vrednosti so za njegova leta odlične. Mora pa počivati.
Na svidenje, najlepša hvala.
Adijo, Letizia. - Na svidenje, Gustavo.
Smem?
Kako ste?
Vidiš?
Vidiš, kam sem te pripeljal? - Ja, lepo je. Zelo lepo.
Imaš kratko pižamo? - Ja, za potovanja.
Mislim, da vas razumem.
Pretvarjate se, da vam nič in nihče ni mar,
ampak le zato, ker ste trpeli.
Bili ste zapuščeni kot jaz. Nisva imela sreče.
Zato imam občutek, da ne morem biti vaš sovražnik,
čeprav ste danes to storili.
Sva namreč brata iz zibelke in to je najin boj.
Če si hočete dati duška na področju svoje zgodbe, sem tu.
Kaj sva midva? - Brata iz zibelke.
Tako si med sabo pravimo v...
Bi sedli pokonci? - Ne.
Se bolje počutite? - Izklopi to stvar.
Res misliš, da je to težava?
Ja. Če človek ne ve, od kod prihaja, je nepopoln.
Naš predsednik vedno pravi,
da je grozna resnica boljša kot tema.
Briga me, kaj pravi predsednik.
Kje je bila ta mama, ki jo vztrajno iščeš?
Kje je bila, ko si se ponoči v joku od strahu zbudil sam?
Kje je bila, ko si shodil? Ko si dobil prvi zob?
Kje je bila, ko si se prvič zaljubil?
Kje je bila, ko te je zapustila tista punca?
Mama ti je na voljo, ko jo potrebuješ.
Zakaj jo potrebuješ zdaj?
Potrebujem jo, da bi izvedel svojo zgodbo, da bi vedel, kdo sem.
Res potrebuješ svojo mamo, da bi vedel, kdo si?
Naj verjamem, da si v sto letih
niste nikoli rekli:
"Zanima me, kdo je moja mama, kako ji je ime, kaj počne,
koliko je bila stara, ko sem se rodil?
Ste ji podobni? Imate brate ali sestre?
Se tega v sto letih niste vprašali? Ne verjamem.
Če hočem vedeti, kdo sem, je dovolj vedeti, kako sem živel.
Daj to stran.
Prinesi mi mrežico iz torbice.
Je to za lase? - Ne, za rit.
Za lase je. - Se mi je zdelo.
Nadeni mi jo.
Čakajte. Tega nikoli nisem uporabljal. -Na čelo.
Če boste kaj potrebovali, sta sobi povezani.
Šel bom, delo me čaka.
Rita.
Spiš? - Ja. Kaj je?
Danes sva se zabavala, kaj?
Ja.
Toda zdaj morava zaspati, jutri morava precej zgodaj vstati.
Lahko noč torej. - Lahko noč.
Spiš?
Spal sem. Spal bi, če me ne bi zbudili. Kaj je?
Nečesa sem se spomnil in rad bi ti povedal.
Kaj pa je?
Če spiš... Jutri ti bom povedal. Lahko noč.
Lahko noč.
Če hočeš, pa ti lahko povem.
Povejte mi, da bova lahko spala.
Predstavljaj si, da bi odprl vrata in našel svojo mamo.
Ona bi te pogledala in ti rekla, da odjebi.
Ste to hoteli povedati?
Nokavtirala bi te. - Lahko noč torej.
Mama...
Dober dan. - Hvala.
Hvala, avto lahko parkirate.
Me veseli, jaz sem Gianna.
V veselje mi je. "Enchante".
Gustavo Diotallevi. Giovanni mi je veliko povedal o vas.
Zelo vesel sem, da sem vas spoznala.
Živjo. - Hvala, da si prišla.
Rekel sem ti, da ne tukaj.
Sinoči sem prišla tu, samo zožili so zaradi del.
Sprosti se. - Ne morem se.
Potem pa bodi živčen, ampak tiho. Gustavo spi.
Ponoči seveda ni prometa, podnevi pa je pravi kaos.
V špici bi na tvoji cesti preživeli dva tedna, mogoče semester.
Vem, kaj nameravaš. - Res?
Bojkotiraš me.
Kam greš? - Rekla bi, da grem po gorivo.
A kljub merilniku mi ne bi verjel.
Prav imaš. Vse to je del mojega hudičevega načrta.
Halo? Gospod predsednik?
Ja.
Vem, poglejte...
Lahko rečem samo, da mi je sram.
Pripravljeni smo se bili soočiti z vsem, le s temi groznimi dogodki ne.
Presenetilo me...
Gospod Gustavo je v redu, s tem ni težav.
Če s težavami misliva...
Hvala za potrpljenje. Še enkrat, res mi je žal,
da nisem bil na uvodnem sestanku.
Zelo dobro. Se slišiva. Kadarkoli sem na voljo.
Oprostite. Hvala za...
Tu sem. - Moral bi...
Bi spet dali roko prijatelju?
Vse mi je jasno. - O čem?
O tebi in Giorgii. - Gianna je.
Kot pravijo: "Prava ljubezen nikoli ni preprosta."
Prekrasna ženska je.
Koliko je stara? 40 let? - 55.
Ne bi rekel.
Kakšne joške.
So ti všeč bolj zrele? - Nehajte.
Izkušnje imaš rad. Tako je z mano in Rito.
To je bilo težje. Varanje princa.
Je vdova?
- Poslušajte...
Lahko pozabim, da ste uničili lokal,
da ste se odločili, da me boste spravili ob pamet
in uničili najpomembnejši dogodek zame,
za zavod in ljudi, kot ste vi,
Gianno pa pustite pri miru.
Zakaj? - Gianna ni predmet debate, prosim.
Ne. - Hvala.
Si se zdaj sprostil? - Brez pametovanja!
Ni mi všeč.
Poznate ta predel, ne?
Naj vam povem, da je bil tu nekoč latinski geto.
Šli bi v... Razumete?
Moj oče je govoril enako. - Zakaj ste tu?
Kdo?
Kakšen ton je to? Ti si se izživljal pod prho.
Govoril sem z mlado damo. - Brez skrbi.
Giovanni ne mara, da hodim sem.
Pripravila sem kosilo. Ga pustim pred vrati?
Je to zapor?
Ne, zakaj?
Kje živite? - Zgoraj.
Zdaj mi je jasno, kako ste spoznali tega norca.
Z veseljem prideva, če naju vabite.
Dobro. - Odpade.
Daj, no. Prijazno je ponudila kosilo.
Z veseljem sprejmeva.
Ko bo naredi, naju pokličite. - Je že, jaz bom zgoraj.
Je pripravljeno? Pripravljeno je.
Najprej morda vprašajte.
Sklepam, da imate predpisano dieto.
Mojbog...
Toda kakšen napačen korak včasih podaljša življenje.
Nikomur ne bova povedala. - Ne.
Gospod Gustavo... Bi malček rdečega vina?
Kje ste se skrivali doslej?
Ja, prosim.
Ja...
To sta on in Massimo, moj mož.
Njegova največja strast so bila vedno potovanja.
Tako je odšel lani, 12. septembra, na pot,
kamor mu ne moremo slediti.
Vsaj za zdaj ne.
Se je pa kot lev boril leto dni.
Z Massimom sva zagrešila veliko napak.
Ko sva posvojila Giovannija, je bil še majhen.
Ko je zrasel,
sva se z Massimom odločila počakati s pojasnjevanjem.
On ni spraševal, midva nisva govorila.
Začel naju je klicati mama in očka.
Teh čustev ne znam opisati.
Z Massimom sva se spogledala in rekla... Še je čas.
Ko je Massimo zbolel, sva se mu odločila povedati.
Molče je poslušal, a sva mu zadala smrtni udarec.
Nekaj vam moram povedati.
V otroštvu sem si mamo, ko sem pomislil nanjo, predstavljal kot vas.
Res si čeden.
Ta smoking sem nosil, ko sem spoznal Rito.
Tvojo punco?
Recimo.
Zdaj pa...
Hvala. - Prosim.
Ne, ne...
Sedi.
Lazanja je bila dobra.
Tvoja punca dobro kuha.
Ni moja punca.
Se ti mudi?
Tu je brat iz zibelke, ki smo ga pričakovali.
Še eden? - Predsednik zavoda.
Dobrodošli. - Hvala.
Nimam besed v zahvalo. - Je že dobro.
Imamo dve darili za vas. To...
Kaj je to? -Vaša izkaznica častnega člana zavoda.
Zelo lepo. - Najlepša hvala.
Pa še nekaj. -Še nekaj...
Prosim.
To je za vas v imenu zavoda.
S tem greste lahko, kamor hočete.
Vam je všeč?
Ja, zelo mi je všeč.
Kot ministrica bi se rada v imenu države opravičila
za ta barbarski in neustavni zakon.
Osupnilo me je, da so v vaših letih še vedno tako živa čustva,
želja, da bi odkrili svoje poreklo, pa je kot nedotaknjena.
Sploh si ne znate predstavljati.
Kaj ste hoteli v vseh teh letih povedati svoji mami?
Marsikaj... - Približajte se.
Marsikaj.
Toda minilo je veliko let in sem pozabil.
Vas denimo zanima, kako je živela?
Ja... Kako je živela.
G. Diotallevi, to je vaše.
To je vaš dosje.
Lahko ga odprete, če hočete.
Zdaj bi se rad zahvalil vsem članom zavoda.
Je tu ime moje mame? - Ja.
Njen nagrobnik me lahko poboža.
Jaz...
Sto let sem star in nikoli nisem iskal svoje mame. Bi jo moral zdaj?
Toda zdi se mi, da moram nekaj povedati.
Giovanni, otroci ne pripadajo tistim, ki jih rodijo.
Pripadajo tistim, ki jih imajo radi in jih vzgajajo.
Za otroke moramo skuhati ovseno kašo in jim obrisati zadnjico.
Ta dosje bom torej...
Vrnil pošiljatelju.
Oprostite, prosim.
Gospod predsednik! Strašno mi je žal.
Če dovolite, bi lahko govorili z ministrico... -Ne.
Dovolj si že storil.
Primer Diotallevi je gotovo... - Dihaj.
Rekel sem, da ne bom... - Utihni!
Tvoje sranje poslušam že dva dni. Zdaj utihni.
Končno govoriš, kar si misliš. - Lahko bi vzel prekleti dosje
in namesto scene rekel: "Hvala, temu nisem dorasel, nerodno mi je..."
Karkoli, saj znaš nakladati. Namesto tega si naredil senzacijo.
Vrnil bi to pošiljatelju? Kaj za vraga si hotel povedati?
Ne ti ne nihče drug ti ni mar.
In zato boš umrl sam v tistem hospicu.
Prijatelj, vsi umremo sami.
Ti si ta, ki ne razume. -Česa ne razumem?
Za tvojo mamo gre. - Mojo mamo?
Ja. Misliš, da nisem vedel, da je ona tvoja mama?
Mama mi je vse življenje nakladala.
Tisočkrat bi mi lahko povedala, a mi nista.
Ker sta rekla, da sta tvoja starša?
Lagala sta ti, ker te imata rada.
Mirno s to palico! - Rada te imata.
Če imaš rad, delaš napake, zapomni si. Če imaš rad, delaš napake.
Moral bi objeti svojo mamo. Me slišiš? Objemi jo!
Jasno? - Odjebi, Gustavo!
Končno si nekomu rekel, naj odjebe.
DOLCE VITA JE ŠE TU
Tu je.
Lahko je biti čeden mladenič, zelo težko pa je biti čeden starec.
Gustavo, tisti, ki je prej klical, je tu.
Naj pride.
Ste hoteli priti sem?
Sedi.
Torej?
Vidiš? - Ja.
Oprostite, ker sem prej pretiraval.
Se nisva začela tikati?
Sem vas tikal? - Kakor kdaj.
Dobro, potem pa oprosti, če sem pretiraval.
Kakorkoli že...
Domov morava.
Jaz sem doma.
Gospoda.
Imaš rad penino? - Ja.
Dovolj je. -Česa je dovolj?
Izvolite.
Daj mi cigaro. - To je pretirano.
Samo poduhal bi.
Gustavo, zdaj bova nazdravila, potem pa morava iti.
Zapomni si, Gustavo Diotallevi ima eno samo besedo. Živeli.
Naučil sem se piti brez slamice. - Vidim.
Bom jaz.
Veš...
Morda bi moral odpreti tisti dosje.
Rekel si, da ti je vseeno za svojo mamo.
No... Kar sem rekel, je bila laž.
Ti nikoli ne lažeš?
Počasi.
Dobro je.
Naj ga odprem?
Čakaj. Daj mi še malo.
Nalij. Daj, no. Še en požirek.
Odprem ali ne?
Odpri.
Ime ji je bilo... Fernanda.
Fernanda Sciccolone.
- Fernanda Sciccolone?
Fernanda...
Ime je nekoliko... - Fernanda danes ni slabo ime.
Ne?
Fernanda Sciccolone. Spevno je. Lepo je.
Morda so jo klicali Chic.
Nanda Chic. Lahko bi bil to vzdevek.
Tu piše tudi, kdaj in kje se je rodila.
V Bassano Del Grappi.
Si vedel to?
Piše tudi, kje na žalost počiva.
Nazdraviva še zadnjič. Še ena zdravica.
Na Fernando.
Gustavo!
Pokličite koga! Gustavo!
Oprosti.
Kako si?
Danes sva se zabavala, kaj? - Ja.
Poslušaj. Zdaj počivaj.
Poslati me hočejo nazaj k nunam.
Ti samo počivaj.
Poslušaj. Preden se vrneva k nunam,
morava nekaj storiti, ne?
Ja. Vzemi moj smoking.
Oprostite! Kaj počnete? - Ja?
Gospod je hospitaliziran. - Ja.
Na terapiji je. - Ja.
Ste pooblaščeni? - Ja.
Raje se vrnite noter. - Prav.
Raje se vrnite noter. - Ja, takoj. Hvala.
Giovanni.
Giovanni!
Kam je šel? Giovanni!
Živjo, mama.
Me nisi pričakovala, kaj?
Zdaj sem našel svojo mamo in sprašujem se, kdo je bil moj oče.
Morava raziskati. - Naj te ne zanese.
Ne zdaj, ko boš prišel iz zapora.
Ne pozabi, da si me ugrabil.
Zdaj greva na kosilo z Gianno. - Ja, greva jest.
Najprej jest, potem pa vse drugo.
Dovolj časa je še.
Kako se počutiš?
Prekrasno.
Kot v sedmih nebesih.
400.000 OTROK, NEPRIZNANIH OB ROJSTVU, ŠE ČAKA ZAKON,
KI BI ZAGOTOVIL PRAVICO DO POREKLA.
EVROPSKO SODIŠČE JE LETA 2012 OBSODILO STOLETNI ZAKON
IN NAVEDLO, DA KRŠI DVE OSNOVNI PRAVICI VSAKEGA ČLOVEKA:
PRAVICO DO POZNAVANJA OSEBNE IDENTITETE
TER PRAVICO DO ZDRAVJA IN POZNAVANJA DRUŽINSKIH ANAMNEZ.
NAJBOLJŠE STOLETJE MOJEGA ŽIVLJENJA
ZA MASSIMA IN GIANNO, MOJA STARŠA
MEDIATRANSLATIONS