Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Háromszor kűdté’ rám tetveket,
összeraktá’ éjjelire egy büdössel,
hagyod, hogy folyton megverjenek a nővírek,
és az anyámat se eszi ide a fene még véletlenű’ se.
De én rendes gyerek vagyok.
Kapsz tűlem még egy esélyt.
Készen állsz?
Ezt védd ki!
Mi műveltél, te pernahajder? Átokfajzat!
Idevonszoltad a feszületet?
Azt mondtad, hogy Jézus a barátom.
- Játszani akarok vele! - Játszani? Játszani?
Eltörted az egyik karját!
Ű maga akart védeni, ki vagyok én, hogy nemet monggyak?
Téged még a pokolba se engednek be, tudod?
Az ilyenre az ördögnek sincs szüksége!
Nem baj! Nékem sincsen szükségem senkire!
Világos? Senkire!
Gyere ide!
Gyere ide, gazember!
Te gazember!
Gyere ide!
Gustavo!
Hová vonszúsz?
Haggyá’!
Nyughass!
El innen! Menjetek!
Azt mondtam, haggyá’!
Úgy, szóval nincs szükséged senkire!
- Na majd meglátjuk! - Ne, ne!
Ne zárj be, ígérem, hogy jó leszek!
Hé, ti szemetek!
Nyissátok ki!
Ha kimenek, megmutatom nektek!
Hallottátok? Mindenkit szétverek!
Gustavo! Gustavo!
Mit akarsz?
Tényleg elloptad a feszületet?
És most hogy vagy?
Csodásan!
Mint a sajt a makarónin.
Ha éhes vagy, fald be ezt!
Mi a fenét akartok? Tűnjetek el!
Takarodjatok innen!
Ha kimegyek, szítverem a kípetek!
Hallottátok? Mindenkit szítverek!
Mindenki megkapja!
A még hatályos 196/2003 törvényerejű rendelet,
az úgynevezett százéves törvény kimondja,
hogy amennyiben a gyermekről születésekor lemondtak,
a biológiai szülőre vonatkozó információkat
az érintett személy csak 100. életéve betöltése után ismerheti meg.
Betöltötted a húszat vagy a százat
Nem nagy különbség, azt hiszem
Ha nem tudod megélni Az életet olyannak, amilyen
A világ végóráját Rögtön felismered
De nem tudod megélni Az életet olyannak, amilyen
Na és mi van veled?
Még mindig rajta jár az eszed?
Nem, nem, nem igaz Hogy nincsen visszaút
Nem, nem, nem igaz Hogy a szerelem végleg elmúlt
Nem, nem
De hogyha feltámadna is Már nem találna itt
Hogy miért? Tudod, milyen a szerelem
Nem olyan Ahogyan te képzelted el
Lehetsz húszéves vagy száz is
Nem nagy különbség, azt hiszem
Ha nem tudod megélni Az életet olyannak, amilyen
ÉLETEM LEGSZEBB ÉVSZÁZADA
Halló!
Jó estét, elnök úr!
Hogyne. Igen, már készen állunk.
Nem. Kiszámoltam, figyelembe véve, hogy Rómától 569 km a célállomásig,
a jelenlegi közlekedési viszonyok mellett hat óra autóval.
Nem, nappal az E35-ösön nem ilyen, ezért indulok éjszaka.
Persze. Nagyon köszönöm, elnök úr!
Kéz- és lábtörést!
Neked is!
Grazia nővér!
Giovanni Andeasi, örülök, hogy megismerem, már beszéltünk.
- Jó napot, isten hozta! - Jó napot!
- Remélem, jó volt az útja. - Tökéletes volt.
Nem volt forgalom, még egy órával rövidebb is volt, mint ahogy terveztem.
Igen, és ő még készülődik.
Ha gondolja, várakozzon az udvaron. Padok is vannak.
- Én is jövök hamarosan. - Rendben.
Szeretném személyesen is megkö...
Bocsánat, igaza van.
Szeretném személyesen és a társaság nevében is megköszönni
az ön értékes együttműködését.
Ez a mai életem legfontosabb találkozása.
- Én ellenzem ezt az egészet. - Hogyhogy? Azt hittem...
Mit művelsz?
Azt elviszem magammal.
- Ezt? - Igen.
Nem túlzás egy kicsit?
Az a szmoking már 60 éves.
Akkor csináltattam, amikor megismertem Ritát.
De aztán mégiscsak átengedted őt a katari hercegnek. Igaz?
Az egy egészen más történet.
De szeretem hallgatni, ahogyan elmeséled.
Szóval...
Várjál csak, várj!
A szekrény aljában van egy papírdoboz.
Vedd ki onnan!
- Ez? - Igen, hozd ide nekem!
Ülj le vele ide!
Rendben.
Az alján valahol van egy sárga boríték.
Nyisd ki!
Tessék!
Ez micsoda?
Vedd meg azt a készüléket a fiadnak!
Nem, nem! Nem, nem, szó sem lehet róla.
Mit akarsz, hogy könyörögjek?
Vedd el nyugodtan!
Jó.
Visszaadom, amikor megjössz.
Megértem, hogy miért vállaltad ezt, hogy jó okod van rá.
Na de... és persze, nagyon nemes dolog tőled,
hogy felelősséget érzel másokért.
De...
Szerintem meggondolatlanság elmenni.
Nővér!
Az Úristen hívott engem!
És ki vagyok én, hogy nemet mondjak az Úristennek?
Nem?
Az anyám,
aki ott van fent a mennyben, majd rám néz, és azt mondja:
"Látod őt, Uram? Látod őt? Ez az én Gustavinóm.
Ő a fiam, ő az, aki megváltoztatta a törvényt.
Az én fiam.
Micsoda ribanc voltam, még csak találkozni sem akartam vele.”
Gustavo!
Na persze, nem a mennyekben van.
Nem a mennyekben.
Tessék, ő a fiú, aki majd elvisz.
Jó napot, signor Diotallevi,
az én nevem Giovanni, Giovanni Andreasi az egyesületből.
Ezt a virágot önnek hoztam az egyesület nevében köszönetül.
- Adja ide nekem! - Jó.
Majd beteszem egy szép vázába,
és amikor visszajössz, ott várnak a szobádban.
Igen, ez a mi ajándékunk, hogy megköszönjük mindazt,
amit ön ad majd nekünk, amikor találkozunk a miniszterrel.
Beszéltem Grazia nővérrel, aki már mindent elmagyarázott önnek,
úgyhogy ön már jól ismeri a helyzetet.
És nekünk az egyesületben megtiszteltetés, hogy ön is velünk van,
hiszen mindannyian egy csónakban evezünk.
Valójában mi is és ön is, azt hiszem.
Gustavo!
Természetesen...
Tudom, hogy egy kis zavart okoztunk,
sőt, az imént volt egy kis szóváltás Grazia nővérrel,
de ön megmutatta nekünk, nekem is az elkötelezettségét,
a lelkesedését az ügy iránt, amiért mindannyian harcolunk.
Signor Gustavo, nem is tudja, mióta kerestük magát.
A francot se kerestetek.
Dehogy kerestetek.
Én vagy tíz éve nem mozdultam ki innen.
Ez igaz.
Semmi cukor, semmi szénhidrát, semmi felvágott,
és mondanom sem kell, hogy semmi alkohol.
Nézze, Grazia nővér, nyugodt lehet.
Mert egyébként is absztinens vagyok. Úgyhogy ez nem merül fel.
- És figyeljen oda, hogy ülve pisiljen. - Természetesen.
- Mert különben könnyen eleshet. - Gondom lesz rá.
Szeretném újra megköszönni, hogy segített nekünk.
Ezek a gyógyszerek, amiket mindenképp be kell vennie.
Nyugodtan rám bízhatja. Nagyon köszönök mindent!
A Jóisten őrizzen az úton!
Meglesz, hiszen jó ügyért harcolunk.
Hadd köszönjek ezeknek a libáknak!
Signor Gustavo, egyesület elnökének van egy jó mondása.
Így hangzik:
"Mindannyian egy láthatatlan életfogytiglan ellen küzdünk.”
Ön komoly változást hoz az ÖGYTESZ számára.
Mi a csuda az az ÖGYTESZ?
Az ÖGYTESZ az egyesület neve, a mi egyesületünké.
Hosszabban az Örökbefogadott Gyermekek és a Természetes Szülők
Országos Egyesülete. Egy betűszó.
És ezzel szeditek össze a pénzt?
Nem, nem! Nem, egyáltalán nem.
Ez az egyesület egy megtagadott alapvető jogért küzd.
Ön is tudja, hogy Olaszország ma az egyetlen olyan hely a világon,
ahol van egy abszurd, elavult és értelmetlen törvény,
amely kimondja, hogy akiről születésekor lemondtak,
nincs joga megismerni az anyja nevét, a saját történetét, származását, stb.,
kivéve, ha már betöltötte a századik életévét.
A törvény, amit a parlament elé akarunk terjeszteni,
és amelynek kidolgozásában személyesen is közreműködtem,
a francia modell alapján készült.
Ott kompromisszum született az anya anonimitáshoz való joga
és a gyermek ismereteihez való joga között.
Ezáltal Olaszország végre összhangba kerülhetne az összes többi...
- Nem, én csak... - Csiklandozni akarsz?
Nem, csak mert ugye...
Szoktál táncolni?
Táncolni? Azt nem. Nem nagyon szeretek táncolni.
Én fénykoromban végigjártam ám a Via Venetót!
- Nem hinnéd, hogy táncoltam! - Igen?
Via Boncompagni 12. Ott van a JO.
Éhes vagyok.
Én is egy kicsit. De kérem, legyen egy kis türelemmel, mert...
A türelmet már nem engedem meg magamnak, csak időpocsékolás.
Már csak 70 kilométer, hogy Bolognába érjünk,
előre foglaltam asztalt az Osteria Poggiban. Ott ebédelünk.
Bologna a tengernél van?
Bologna? Bologna nem. Bologna, az csak Bologna.
Menjünk a tengerhez!
- A tengerhez akar menni? - Jobb lesz a tengernél, nem?
Persze, jó lenne. De kifutunk az időből, és ami a lényeg, nem esik útba.
A tengerhez akarok menni.
Jó, értem. De sajnos, nem tudom, hogyan...
A tengerhez akarok menni. Vizet akarok látni!
Egy vízesést, egy patakot, egy tócsát! A tengerhez akarok menni!
Vagy ez probléma?
Nem... Vagyis nem értem, miért ilyen dühös?
Mindjárt kitalálunk valamit, de ne legyen ideges!
Igen, oldd meg valahogy!
Különben visszavihetsz oda, ahonnan hoztál.
Világos?
Mindjárt keresünk egy helyet, ami emlékeztet a tengerre.
Gyerünk, aki keres, talál.
Neked van valami nőd?
Mármint hogy barátnőm? Miért kérdezi?
Szóval meleg vagy.
Nem, nem vagyok meleg.
Ne aggódj, rengeteg fickót ismertem, aki az olyasmit szereti, amit te.
Nem, csak nem tudtam, miért kérdezi.
Volt egy barátnőm, de aztán valahogy vége lett.
Akkor hogy is mondják, bináris vagy. Bináris.
- Nem, nem vagyok bináris sem. - Egyszerre hajózol és motorozol.
- Igen. - Az erdőt is élvezed meg a partot is.
- Megértettem. - Két tányérból eszel.
Ha gondolja...
Meg is érkeztünk.
Friss az idő.
Érzed ezt a szabadságot?
Érzed a szabadságot?
Vigyázzon!
Voltál valaha börtönben?
Börtönben?
Nem.
Maga igen?
Odajártam aludni.
Értem.
Érted, de mit? Mit értesz? Kérdezd meg, miért!
Ez csak egy olyan fordulat, csak olyan... Jó, hát miért?
Tizenhat évesen a drága apácák kiraknak az intézetből.
És meg kell oldani az éjszakát.
Úgyhogy beszöktünk
a kiskorúak börtönébe, az üresen álló cellákban aludtunk.
Ez volt az oka.
De nektek ez mindegy.
Mit tudhattok róla.
Különben igenis volt barátnőm.
De aztán elhagyott.
Biztosan csúnyácska lehetett. Igen.
Ki akaszkodik rá egy olyanra, mint te vagy?
De azért okoska is. Intelligens. Úgyhogy lekoptatott.
Nézze, signor Gustavo!
Mióta ismerjük egymást, úgy három órája?
- Ezer esztendeje. - Ezer esztendeje. Rendben.
Ezek a dolgok, amikről véleményt mond,
a személyes ügyeim, jóval régebben történtek.
Amikről beszél, a személyes dolgaim, az életem, amikről semmit sem tud.
De ráéreztem.
Lehet, hogy ráérzett, de arra kérem,
hogy azokról a dolgokról beszélgessünk, amik miatt együtt vagyunk,
és ne térjünk el!
- Ki az? - Ez...
- Ki az? - Ez jelzi a gyógyszerek idejét.
- Itt vannak. - Jól van, add ide!
Nem, ez most az én felelősségem.
Azonnal add ide a gyógyszereim, különben felhívhatod Grazia nővért,
hogy máris visszaviszel az otthonba. Hullaként.
Nyugodjon meg! Tessék! Vegye be ezeket!
Vizet! Adj egy korty vizet!
Jó.
- És a szívószálat. - Tessék, a szívószál.
Lassan igyon, mert jéghideg.
Csak vicceltem.
Viccelt...
Ilyen hideg vízből csináltam teát az orosz pusztán.
- Szamovárral. - Értem.
Jó, akkor most a történelmi ismeretterjesztés után,
visszaveszem az orvosságos dobozt.
- A gyógyszerek nálam lesznek. - Íme, uraim!
Parancsoljanak! Ez itt az öné.
- Nagyon köszönjük! - És ez az öné.
- Köszönöm! - Jó étvágyat!
Nagyon kedves.
Mi ez a moslék?
A diétás étel, amit Grazia nővér és az ápolónője előírtak.
Alina egy külvárosi lány Bukarestből.
Szerinted Bukarest külvárosában tudnak valamit is a jó konyháról?
Mit tudom én? Nyilván van, aki igen, és van, aki nem.
Léteznek bukarestiek, akik értenek a konyhához,
és olyanok románok, akik nem tudnak róla semmit.
Ez mindenütt így van.
Különben ez nem egy román étel Alina szakácskönyvéből.
Ez az ön diétájának része,
amit Grazia nővér és Alina nemcsak ajánlottak, de előírtak.
Egyébként meg egy nagyon finom leves.
- Edd meg te ezt a finom levest! - Nem, ezt nem tehetem.
Homáros spagettit akarok!
A homáros spagetti épp olyan étel, ami különösen...
Vagy kapok homáros spagettit, vagy fölállok innen...
- Nyugalom! - ...és botrányt csapok.
- Ne idegesítse fel magát! - Botrányt csapok!
Üljön vissza, mások is vannak, nem kell műsort adni.
Bocsánat! Kisasszony!
- Igen. - Kérhetek egy szívességet?
Kaphatunk egy kis adag homáros spagettit, ha lehet, teljes kiőrlésűt?
Sajnálom, de konyha már bezárt.
- Bezárt a konyha. - És egy könnyű bort kaphatnánk?
- Minden további nélkül. - Köszönöm! Hogy is hívnak téged?
- Rosa. - Rosa!
Rosa!
Merci beaucoup, Rosa.
Merci.
Beszél franciául.
A virág egyébként is az étteremé volt, nem olyan nagy ügy.
Jó étvágyat!
Kisasszony!
Hozna nekem... Kaphatnék egy kis olajat?
- Hogyne. - Köszönöm! Csak mert cseréltünk.
Hé! Nyomulsz rá?
- Kire? - Látom, hogy nyomulsz a hölgyikére.
Ne gondold, hogy nem vettem észre. "Hozzon, kérem, olajat! Esetleg sajtot.”
- Milyen hölgyikére, a pincérlányra? - Igen, őrá, a pincérlányra.
Dehogy, csak kértem valamit, ahogyan minden vendég.
Megmondom, mit tegyél.
Állj fel, menj oda hozzá, és szinte véletlenül...
Tedd a kezed a mandolinra!
- Ne hadonásszon itt! - És aztán babam, babam, babam...
Tegye le a kezét!
- Jöhet a muzsika. - Itt gyerekek is vannak. Na és mi ez?
- Miféle metafora? Szexuális értelemben? - Nem tetszik?
- Nem. - Nem szereted a mandolint?
Akkor menj oda, és mondd ezt: "Bocsánat, kisasszony, elkérhetem a számát?”
- Ez már kicsit jobb. - Ez már tetszik?
- Igen, igen. Ez aztán biztosan bejönne. - Na, rajta! Menj!
Egyszer majd beszélek vele.
Hé! Én komolyan mondom.
Nem csinálok ilyet!
- Nem? - Ki rendez ma ilyen jelenetet?
Akkor nem beszélek a miniszterrel.
Világos?
De ezek a maga... ezek az ötletei...
Ez a zsarolás, bár nem ez a legjobb szó rá, mire valók?
Vagyis miért akarja, hogy ilyesmit tegyek?
- Miért? - Hogy miért?
Mert én már nem tehetem meg.
Ily módon az Európai Unió összes országa, és végül Olaszország is,
képes lesz arra, hogy összehangolja és egységes jogba foglalja mindazt,
ami az ilyen gyermekek...
Nekem most ki kell eresztenem a lét.
A mosdóba kell mennie?
Oké, de még alig indultunk el, úgyhogy jobb lett volna...
- Nem tudhattam előre. - Nem, nem, természetesen.
Akkor ha megteszi azt a szívességet, hogy vár egy kicsit, csak addig...
Igyekezz, különben összehugyozom az elnököd autóját.
Ne! Ne, ne! Ezt a dolgot most mindjárt...
- Látod? Fordulj be oda! - Jó.
Biztos benne, hogy nem lenne jobb mégis ülve, valahol itt a közelben?
- Nem is tudom. - Ezt Grazia nővér mondta?
- Mit tudja azt egy apáca? Nem igaz? - Nem azért, mert a nővér mondta.
- De mivel nem olyan könnyű a mozgása... - Fogd már be!
...ezért...
- Na? - Igen.
- Na! - Tartom magát!
Gyerünk!
- Mit tegyek? - Hogy mit?
Talán három kezem van? Gyerünk!
Vicceltem!
- Akkor egyedül? - Majd én, majd én.
Megy egyedül? Nem is tudom, hogy megy ez magánál,
- és félek, hogy végül... - Igen, elengedem.
Háromra elengedem.
- Na akkor... - És egy, és kettő,
- három! Elengedtem. - Jaj, vigyázzon!
- Húzzál fel! Húzzál fel! - Megvan!
Úgy, tarts meg!
Igen, persze.
Sehogy se megy. Sehogy se megy, teljesen lebénulok tőled.
- Mit bámulsz? - Dehogy bámulok, tartom.
- Inkább fordulj meg! - Elmenjek?
- Jó, megfordulok. - Fordulj meg teljesen!
Teljesen fordulj meg! Igen.
- Most tartsál! - Hogyne.
- Tartsál! - Igen.
- Szilárdan, jó? - Igen.
- Na megvan! - Támaszkodjon jól rám!
Tartsál, tartsál!
Azért a másik kezével kapaszkodjon!
- Ha tud. - Várjál, várjál!
- Még mit tehetnék... - Most jó, most jó!
Maradj csendben!
Hallod?
- Hallod? - Igen, persze.
Mit műveltek ti itt?
- Ki az? - Elnézést!
Egy idős úrral vagyok, akinek sürgető volt ez az ügy.
- Ki az? - Igen, vagyis odapisált?
Pisáltam, az csak két csepp víz, a fenébe is!
Két csepp, de ez az én szőlőm.
- Nem így kell öntözni. - Semmi ehetőt nem érintett.
Tényleg elhanyagolható mennyiség volt.
Legyen egy kis belátással, mert egy idős személy...
Na jó, na jó. Látom, hogy vén vagy. De aztán húzzatok el innen a francba!
- Menj te a francba! - Köszönjük!
- Ebből a szőlőből úgyis csak ecet lesz. - Ne feszítsük a húrt!
- Várjon, segítek. - Köszi, papa!
- De nem tudom, hogyan. - Te csak tarts meg!
Engem kell tartanod, nem magadat!
Jól van?
Teszek rá, hogy megváltoztatják-e azt a törvényt.
Signor Gustavo, most mi a probléma?
Csak azért vállaltam az egészet,
hogy kiszabaduljak arról az istenverte helyről.
Hogy elmehessek Rómába.
De miután megtettem azt, amit te akarsz,
te is meg fogod tenni, amit én akarok.
Rendben? Különben kereshetsz egy másik százévest.
Van belőlük épp elég. Jaj, dehogy!
Nincsen másik.
Nézze, azt ajánlom, beszéljük ezt meg a kocsiban.
Nem, nem, nem! Itt beszéljük meg a szőlőben.
Menj arrébb!
De hát mi ezzel a gondja? Mi történt? Mi az, amit szeretne?
Jegyezz meg valamit! Vésd jól az eszedbe!
Semmit nem akarok tudni az anyámról! Semmit!
Nem akarok szívszorító példa lenni a miniszternek!
Felfogtad? Inkább a botrány!
Signor Gustavo!
- Inkább a botrány! - Signor Gustavo!
Senki sem várja el öntől, hogy megható példa legyen. Érti?
Szó sincs ilyesmiről.
- Nem? - Nem.
Hát minek nevezel egy százéves vén idiótát, aki ott rinyál a miniszternek,
mert még minidig keresi az anyját?
Mi a fasznak nevezed?
Leginkább hősnek nevezném.
Aki a tanúságtételével és a korával
megkönnyítheti a többi 400 ezer ember életét,
hogy megismerhessék a történetüket.
Te így neveznéd.
Hahó! Figyelj, ha elfáradtál, átvehetem a volánt.
Nagyon köszönöm! Szerintem is remek ez az ötlet, de...
Most komolyan, nekem ez nem probléma.
Persze, nem is kétlem. Természetesen.
Szívesen felváltalak, ha kell. Teljesen üres az út.
Így van, de még ha lenne is forgalom,
ez az ötlet annyira bölcs és helyénvaló.
Átveszi tőlem a kormányt, igazán nagyszerű.
Gondolom, rendelkezik jogosítvánnyal.
- Én? - Igen.
- Volt nekem, volt. - Úgy, tehát csak volt.
De tudok vezetni.
Efelől nincs kétségem.
Visszafelé. Majd visszafelé maga fog vezetni.
Szórakozol velem? Ha nem tudnád, pilóta voltam Vallelungában.
- Signor Gustavo... - Eljártam a bárokba táncolni, és...
- És aztán vezetett. - Aztán...
Aztán másnap reggel már ott voltam Vallelungában.
A legnagyobb tisztelet mellett is azt hiszem, hogy ez a három időtöltés
az ön korában az emlékek körébe tartozik.
Ezért sajnos nem vezetheti az autót, nézze ezt el nekem, ha lehet.
Árulj már el nekem valamit!
Volt már valaki az életedben...
aki öt percnél többet kibírt veled?
Mert ahogy te beszélsz, tudod, az embernek kedve támad elrohanni.
Inkább gyalog menne egyedül.
Na jó, szerencsére maga nem gyalogol.
Mi a franc ez a csöngés?
Megint az orvosságok miatt. Előveszem a kulacsot, és félreállok.
- Kulacsot? Az orvosságot vedd elő! - Azok magánál vannak.
Vedd elő a gyógyszereket, ne idegesíts fel!
Signor Gustavo, maga erősködött, hogy magánál akarja tartani a gyógyszereket,
hogy meg kell bíznom magában, amit nagyon meg kellett bánnom!
- Most hogy megyünk innen megint vissza? - Jó, hát találj ki valamit!
Mit találjak ki? Hiszen már túl vagyunk...
Legjobb lesz, ha keresek egy patikát.
Mi az, nem érzi jól magát?
Nagyon nem.
Fel tudja sorolni a gyógyszereit?
Tudja, milyen gyógyszereket szed, hogy mi a nevük?
Én? Még a te nevedre sem emlékszem.
Tudom, Grazia nővér. Nem az én hibám, és nem is signor Gustavo hibája.
Volt ez a kellemetlenség, és ezért kerültünk ebbe a helyzetbe.
Tudom. Ha meg tudná adni, itt vagyunk a patika előtt, és kiváltom.
L betűvel a végén, Metforal? Tökéletes.
Sotalex, emlékszem. Igen, kétszáz.
Sobrebin kúp. Kúp, ez csak kúp?
Igen, akkor inkább tasakban, mert...
De mit szól Grazia nővér, hogy ilyen dolgok történnek, érti...
Jobb így.
Mindet megkaptam szerencsére, de mostantól nálam lesznek.
Ez meg micsoda?
Az orvosságok. Nem ezt kerested?
- Hol voltak? - Nálad voltak a táskádban.
- Dehogyis nálam! Hol voltak? - Hát itt voltak, itt voltak.
De hol? Az autóban? Hol?
Ezt a zöldet kell bevennem?
Adjál vizet! Vizet, hogy bevegyem.
Signor Gustavo, ezt a listát... Hadd ellenőrizzem a listát!
Csak ezt lenyelem. Adjál vizet!
Igen, tessék!
El ne veszítsük ezt is!
Aha, a szívószál.
Itt van. Várjon, majd segítek.
Addig elolvasom.
Minden rajta van.
A francba! Ne! Ne már, signor Gustavo!
- Ez mégis mi volt? - Mint a húgy.
Hogy érti azt, hogy húgy? Ez víz!
A saját ősrégi kulacsából, az nem húgy! Csak víz!
- De meleg. - Jó, értem.
Mondhatta volna utána! Ne köpjön! Nem forró! Ha forró, köphet.
Ha meleg, vegye be vele a gyógyszert, le tudja nyelni!
- Hozz egy kis friss vizet! - Máris megyek.
Ha lehet, buborékosat.
Jó napot! Egy üveg vizet kérek és egy kávét.
Köszönöm!
A szaturáció rendben van.
- Az mindig jó volt nekem. - Gratulálok!
- Nagyon sajnálom! - Az autót lefoglalom.
- Az úrnak nincs jogosítványa. - Az úr egy idős...
- Látja, micsoda kárt okozott. - Hogyne látnám, hisz én is itt voltam.
Mondja, az öregúr jól van? Úgy értem, nem romlott az állapota?
Igen, mondtam neki, hogy rendben van. Az értékei a korát tekintve normálisak.
De ne feledje, pihennie kell.
Igen. Viszontlátásra!
- Viszontlátásra! - Mindent köszönünk!
- Szia, Letizia! - Viszlát, Gustavo!
Szabad?
Hogy van?
Mit szólsz?
- Hová hoztalak? - Szép hely.
Szép. Igen, szép, nagyon szép.
- Milyen jó kis pizsamád van! - Igen, mindig ezzel utazom.
Nézze, én azt hiszem, megértem magát.
Úgy tesz, mintha nem törődne semmivel és senkivel,
de ez érthető, hiszen szenvedett.
Önt is elhagyták, mint engem.
Mindketten ugyanolyan szerencsétlenek voltunk.
És ezért nem tudok igazán haragudni magára, annak ellenére, amit ma tett.
Mert mi ketten bölcsőtestvérek vagyunk.
Ez a csata a mi csatánk.
Ha beszélgetni akar, ha ki akar adni magából valamit,
akár az életéről, csak rajta. Itt vagyok.
Hogy mik vagyunk?
Bölcsőtestvérek. Így hívjuk egymást a sors...
Jó ég!
Fel akar ülni?
- Már jobb? - Kapcsold ki ezt!
Hű!
Tényleg azt hiszed, hogy ez a lenne a probléma?
Igen. Mert ha valaki nem tudja, honnan jön,
mintha fogyatékos volna.
Az elnökünk azt mondja,
hogy a kegyetlen igazság is jobb a sötétségnél.
Magasról teszek arra, hogy mit mond az elnök.
Engem nem érdekel.
Ez az anya, akit keresel, hol volt?
Hol volt ő, mikor egyedül ébredtél éjszaka,
és sírtál, mert nagyon féltél?
Hol volt ő, amikor megtetted az első lépést?
Mikor kibújt a fogad?
Hol volt akkor, amikor először szerelmes lettél?
Hol volt ő, mikor a csúnyácska elhagyott?
Egy anya jelen van ott, amikor szükséged van rá.
Most mire van szükséged?
Arra, hogy megismerjem, honnan jöttem.
Azért hogy megtudjam, ki vagyok valójában.
Azt hiszed, hogy attól fogod megtudni, ha kiderül, ki volt az anyád?
De ön azt akarja, hogy elhiggyem, hogy ennyi év alatt,
százévnyi élet alatt egyszer sem kérdezte meg:
"Mégis ki lehetett az anyám?
Hogy hívták, hogy nézett ki,
mi volt a foglalkozása, hány éves volt, amikor engem szült?”
Soha nem gondolkodott azon, hogy hasonlít-e rá, voltak-e testvérei?
Száz év alatt sem kérdezte meg magától, nem hiszem el.
Ahhoz, hogy tudjam, hogy mivé lettem,
elég, ha ismerem az életemet.
Vedd le ezt egy pillanatra!
Vedd ki a hálót onnan a táskából!
- Minek kell ez? A hajára? - Nem! A seggemre.
- A hajamra, persze. - Igen, sejtettem.
Tedd fel rá!
- Türelem, mert még sosem használtam. - Úgy, úgy, úgy.
Simítsd rá, jól van.
Te jó ég!
Ha szüksége van valamire, itt vagyok a másik szobában, egybenyílnak.
- Rendben. - Most megyek, mert még van pár dolgom.
Hé!
Mit csinálsz? Alszol?
Igen, mondja!
Jól szórakoztunk ma, ugye?
Igen, de most aludjunk, mert holnap elég korán kell kelnünk.
Rendben, akkor jó éjszakát!
Jó éjszakát!
Jó éjszakát.
Alszol?
Nem, de aludtam.
Aludnék, hogy ha maga nem ébresztene fel. Mondja!
Beugrott nekem valami.
El akarom mondani neked, ami eszembe jutott.
Micsodát?
Nem, ha már alszol,
hagyjuk a csudába, elmondom holnap. Jó éjszakát!
Rendben van, jó éjszakát!
De ha akarod, elmondom most.
Signor Gustavo! Mondja végre el, és aludjunk!
Mi van, hogy ha kinyitod azt az ajtót,
és ott találod anyádat.
Ránézel...
ő meg elküld a pokolba!
Ez volt az a fontos?
Akkor vége a dalnak. Vége a dalnak.
Akkor jó éjszakát!
Anyám! Anyám!
- Jó napot! - Köszönöm!
- Jó napot! - Köszönöm! Feltöltheti.
Nagyon örvendek! Gianna vagyok.
Örvendek, enchanté.
Gustavo Diotallevi. Giovanni már sokat beszélt nekem önről.
Boldog vagyok, hogy megismerhetem.
- Köszönöm! - Szia, Giovanni!
Köszönöm, hogy eljöttél!
Mondtam neked, hogy ne ezen az úton menjünk, megkértelek.
Idefelé is ezen jöttem az éjjel,
csak egy kis útszűkület van, ahol dolgoznak.
- Te csak légy nyugodt! - Ne mondd, hogy legyek nyugodt!
Akkor csak idegeskedj, de halkabban! Gustavo alszik.
Éjjel persze hogy üres az országút,
de ilyenkor nappal tele van ezekkel. Borzasztó. Csupa dugó.
Azon az úton, amit mondtál,
a csúcsforgalomban ülhettünk volna egy egész napot. Vagy heteket!
Ne hidd, hogy nem tudom, mi jár a fejedben.
- Igen? - Ellendrukker vagy.
- Most meg hová megyünk? - Mondanám, hogy tankolni kell.
De sajnos hiába világít az üzemanyagjelző, akkor sem hiszed el.
És igazad van. Mindez az ördögi tervem része.
Igen?
Halló, elnök úr?
- És mondja, odabent fizetek? - Igen.
Igen, tudom, nézze, higgye el,
hogy rettentően sajnálom, sajnos mindent vártunk,
mindent vártam, kivéve az eseményeknek ezt a dermesztő fordulatát,
ami igazság szerint hideg zuhanyként ért.
Nem, signor Gustavo jól van.
Signor Gustavo nincs veszélyben, sőt, egyáltalán nem is ez a probléma.
A probléma inkább...
Mindenesetre köszönöm a megértést,
és igazán sajnálom, hogy nem tudtam részt venni a megbeszélésen.
Rendben, még egyszer köszönöm, és ott találkozunk.
Állok rendelkezésére, és még egyszer elnézést!
Bocsánat! Én köszönöm önnek!
Itt vagyok. Itt vagyok.
- Bocsánat, de nekem megint... - A lét? Ki kell ereszteni a lét?
- Értek ám mindent. - Micsodát?
Azt, hogy álltok te meg Giorgia.
- Gianna. - Az.
Tudod, azt mondják, aki harcol, azt elkapják.
Nagyon szép nő.
- Hát persze. - Szép nő.
Mennyi lehet 40, 45?
- Gianna már 55 éves. - Ötvenöt éves?
- Igen. - A fenébe, milyen jól viseli.
Hogy micsoda halmok itt elöl, igaz?
- Az éretteket szereted? - Fejezze be, kérem!
- Akik sokat tapasztaltak, nem igaz? - Elég!
Így voltam Ritával.
Persze az, hát az nehezebb volt.
Ott egy herceget kellett felszarvazni, hát igen!
Na és azt áruld el, talán özvegy?
- Özvegy? - Nézze, signor Gustavo!
Túl tudok lépni azon, hogy lerombolt egy egész büfét,
elfogadom, hogy mindent elkövet azért, hogy sikerüljön az őrületbe kergetnie,
és tönkretegye életem, az egész egyesület
és elvileg a magához hasonló emberek eseményét.
- De Gianna tabu! - Tabu?
Kérem, hogy ezt tartsa tiszteletben! Tabu.
Tabu.
Köszönöm!
Na, kiadtad a gőzt?
Ne jöjjön nekem az okoskodó bemondásaival! Nekem nem jön be!
Tehát ismeri a környéket, ugye?
Elmondom magának,
hogy valamikor "latin gettónak” hívták,
és idejártunk, hogy... Érti?
Igen, igen. Apám is sokszor mesélt erről.
Bocsi, de te miért vagy itt?
Mi van? Mi az?
Micsoda hang ez?
Te áztattad magad a zuhany alatt, én meg beszélgettem a kisasszonnyal.
Ne törődjön vele, signor Gustavo!
Giovanni nem lelkesedik érte, hogy itt legyek. Tudom.
Összedobtam valamit ebédre.
Tegyem le az ajtó elé?
Az ajtó elé? Hol vagyunk, talán a börtönben?
Nem, dehogyis!
Megbocsásson, ön merre lakik?
Egy emelettel feljebb.
Már értem, honnan ismeri ezt az ütődöttet itt.
Felmegyünk magához, nagyon szívesen, ha meghív minket.
- Nagyon boldogan - Szó sem lehet róla!
"Szó sem lehet róla.”
Dehogyis, odamegyünk, ha olyan kedves hozzánk.
- Sőt, nagy örömmel fogadjuk el. - Na de én...
Szól nekünk, amikor készen van?
- Kész van! - Kész van?
- Várom magukat! - Hallod, kész van!
Igen.
Kész van.
Legközelebb kérdezd meg, mielőtt...
Ön nyilván diétásan szokott enni. Ugye?
Csodálatos!
De időnként egy kis bűnözés meghosszabbítja az életet.
- És nem áruljuk el senkinek! - Nem, nem!
És mondja csak...
Kétujjnyi vörösbor?
Maga egy földre szállt angyal!
Természetesen.
Hát igen.
Ő Massimo, a férjem.
A legnagyobb szenvedélye mindig is az utazás volt,
így tavaly szeptember 12-én elutazott egy olyan útra,
ahová mi nem tudjuk követni.
Legalábbis egyelőre.
De egy évig küzdött, mint egy oroszlán.
Massimo és én sok hibát követtünk el, igen.
Amikor Giovannit örökbe fogadtuk, még kicsi volt.
Aztán amikor egy kicsit megnőtt,
Massimo és én azt mondtuk, hogy "Nem baj,
lesz még időnk elmagyarázni.”
Ő nem kérdezte, mi pedig nem mondtuk el.
Elkezdett minket anyának és apának hívni.
Hogy az, milyen érzés volt!
Massimo és én egymásra néztünk, és azt mondtuk:
"Van időnk.”
Amikor Massimo megbetegedett, úgy döntöttünk, hogy elmondjuk neki.
Meghallgatott, és nem szólt egy szót sem.
De halálra sebeztük őt.
Mondhatok valamit?
Mikor gyerekkoromban elképzeltem magamnak az anyámat,
éppen olyannak képzeltem, mint maga.
Nagyon csinos vagy.
Ez a szmoking volt rajtam, igen, ez, amikor megismertem Ritát.
A kedvesedet?
Nevezzük így!
Na és most...
Köszönöm!
Kérem.
Ne, ne, ne, ne!
Ülj csak le, ülj le!
Ülj le!
Nagyon jó volt ám a lasagne!
Jól főz ez a te barátnőd.
Nem a barátnőm.
Hová rohansz ennyire?
Itt a bölcsőtestvérünk, akit annyira vártunk.
- Egy másik? - Az egyesületünk elnöke.
- Örülök, hogy eljött! - Inkább hoztak.
Szeretném szívből megköszönni.
Kérem.
Két meglepetésünk van önnek.
Az egyik...
Mi ez?
Az egyesületünk tiszteletbeli tagsági igazolványa.
- Igazán szép gondolat. - Nagyon köszönöm!
És van egy másik ajándékunk.
- Még egy! - Kérem!
Ez az öné. Az egyesület nevében.
Ezzel bárhová eljut, ahová akar.
Tetszik önnek?
Igen, nagyon tetszik.
Először is, miniszterként szeretnék az ország nevében bocsánatot kérni öntől
ezért a barbár és alkotmányellenes jogszabályért.
Őszintén felkavaró a számomra, hogy az ön korában
még mindig él az érzés, a vágy, hogy felfedezze a származását.
Nem is tudja, mennyire.
Mit szeretett volna elmondani az anyjának a hosszú évek során?
Nos, sok mindent, de most...
A mikrofonba.
Közelebb a mikrofonhoz.
Nagyon sok mindent,
de aztán elteltek az évek, és már elfelejtettem.
Talán mesélne neki arról, milyen életet élt.
Megéltem az életet, igen.
Tessék, signor Gustavo Diotallevi, ez most már az öné.
Az ön dossziéja.
Kinyithatja, ha akarja.
Nos, mindenesetre köszönetet akarok mondani
az egyesület minden egyes tagjának.
- Ebben van az anyám neve? - Igen.
Legalább egy sírkő megölelgethet.
Nos, én...
százéves vagyok, és még sosem kerestem az anyámat.
Most sem keresem.
De egyet szeretnék mondani.
Giovanni!
A gyerek nem azé, aki csinálja,
hanem azé, aki szereti,
és aki felneveli.
A gyereknek
ebédet kell adni és kitörölni a seggét.
Nos, miután ezt elmondtam,
ezt az aktát itt
visszaküldöm a feladónak.
Engedelmükkel.
Elnök úr! Elnök úr!
Kérem, rettenetesen sajnálom, ami signor Gustavóval történt,
ha megengedi, megbeszélhetjük együtt a miniszterrel.
- Nem! - Esetleg együtt...
Te már épp eleget tettél.
Igen, de signor Diotallevi esetét talán úgy is lehetne nézni, hogy...
Giovanni! Nyugodj le!
- Megmondtam, hogy nem fogok rinyálni. - Legjobb, ha befogja!
Két napja hallgatom az ostobaságait, úgyhogy kérem, fogja be! Köszönöm!
Végre azt mondod, amit gondolsz!
- Ott volt előtted az a rohadt dosszié! - Igen.
És ahelyett, hogy szépen elhárítod,
hogy "Köszönöm, nem szeretném, majd ha magam leszek.”, vagy bármit,
kitalálsz valami baromságot, de nem! Még itt is a botrány kellett.
Odavágod: "Vissza a feladónak.” Mi a faszt jelent?
Tudom, miért? Azért, Gustavo, mert magasról teszel az egész világra!
Ezért döglesz meg egyedül az otthonban!
- Mekkorát tévedtem! - Hé, haver!
Mindannyian egyedül halunk ám meg!
- A helyzet az: nem értettél meg semmit. - Mit nem értettem meg?
- Az anyádról, semmit sem értettél meg. - Az anyámról?
- Igen, az anyádról. - Az anyámról!
Azt hitted, nem tudom, hogy ő az anyád?
Az anyám! Az anyám csak hazudozott nekem egy életen át!
Egyfolytában csak hazudott.
Rengeteg alkalma lett volna rá, hogy elmondja az igazságot, de nem tette.
És vidd innen ezt a szart!
Miért, mert azt mondták, hogy ők a szüleid, és nem volt igaz? Ezért?
Csak azért hazudtak, mert szerettek.
- Ne hadonássz már azzal a bottal! - Felfogod?
És aki szeret, az téved is. Ezt ne felejtsd el!
Aki szeret, az téved!
Inkább át kéne ölelned az anyádat!
Szorosan átölelni! Érted?
Na menj te a jó büdös francba, Gustavo!
Na végre egyszer elküldtél valakit a büdös francba!
AZ ÉDES ÉLET MÉG MINDIG ZAJLIK
Tessék, itt van.
Csinos fiatalnak lenni könnyű,
de hogy szép öregember legyél, ahhoz már több kell.
Gustá! Megjött az a fiú, aki az imént telefonált.
Hahó!
Ez az a hely, ahová el akart jutni?
- Jó. - Gyere, ülj le ide!
Na?
- Látod ezt? - Igen.
Bocsásson meg, azt hiszem, túlzásba vittem.
Az előbb még tegeztél.
Mi? Letegeztem?
Igen, letegeztél. Hol tegeztél, hol magáztál.
Igen.
Akkor bocsásd meg, hogy túlzásba vittem...
És egyébként még haza kell vinnünk.
Már otthon vagyok.
Uraim!
Szereted a pezsgőt?
Igen.
- Elég, elég ennyi! - Még hogy elég ennyi...
Parancsoljanak!
- Add csak ide azt a szivart! - A szivar az tényleg túlzás.
Az illatáért!
Gustavo!
Akkor most koccintsunk, de aztán el kell mennünk. Tudod, ugye?
Ne feledd, hogy Gustavo Diotallevi mindig megtartja a szavát.
Egészség!
És megtanultam szívószál nélkül inni.
Látom.
Várj, majd én.
Tudod...
talán meg kellett volna néznem azt a dossziét.
Azt mondtad, kicsit sem érdekel az anyád.
Jó, hát füllentettem.
Te mindig igazat mondasz?
Lassan, lassan!
Ez finom.
Kinyissam?
Várjál! Várjál! Adj még egy kortyot!
Még! Még! Ne sajnáld, gyerünk!
Nyissam, vagy ne? Mehet?
Nyissad!
Úgy hívják... hívták,
Fernanda.
Fernanda Sciccolone.
Fernanda.
Ez a név egy kicsit olyan... Nem?
Hát, olyan... A Fernanda ma nem... Nem is rossz név.
- Nem? - Nem!
Fernanda Sciccolone, ennek van lejtése, nekem tetszik.
Talán úgy nevezték: Scicc.
Fernanda Scicc.
Ez lehetett egy becenév.
Na és az is itt van, hogy mikor és hol született.
Merre.
Bassano del Grappában.
Mit szólsz?
Na és az is itt van, ugye, hogy merre nyugszik.
Amennyiben...
Gyere, koccintsunk még egyet! Még egyet!
Fernandára!
Gustavo! Hívjanak valakit! Gustavo! Gustavo!
Bocsáss meg!
Hogy vagy?
Jól szórakoztunk ma, ugye?
Igen.
Figyelj, te most
csak pihengess!
Vissza akarnak vinni az apácákhoz.
Na jó, te most csak pihengess!
Jól van.
Figyelj, mielőtt visszamész az apácákhoz,
valamit még meg kell tennünk, ugye?
Igen.
Igen!
Ott van a szmoking.
Hé! Bocsi! Maga ott! Igen!
- Az úr a mi betegünk? - Igen.
- És kezelés alatt áll. - Igen. Éppen...
- Van erre engedélye? - Igen.
- Kérem, jöjjön be velem egy percre! - Rendben, jó.
- Menjenek be! - Igen. Persze. Köszönöm!
Hé!
Hé! A beteg!
Giovanni...
Giovanni!
Hová tűntél?
Giovanni!
Giovanni...
Szia, anya!
Ezzel megleptelek, ugye?
Hé!
Most, hogy megtaláltam az anyámat, jó lenne tudni, ki volt az apám.
Ki kell nyomozni.
De arra ne számíts, hogy én is segítek neked.
Nem most, majd ha kijöttél a börtönből.
Ne feledd, hogy megszöktettél!
Egyelőre menjünk el ebédelni Giannához!
Jó! Menjünk ebédelni!
Ebédelünk, aztán megtervezünk mindent.
Hiszen van időnk.
Hogy érzed magad?
Csodásan!
Mint a sajt a makarónin.
400 000 személy, akiről születésükkor lemondtak,
még mindig várja, hogy megismerhesse a származását.
2012-ben az Európai Unió elítélte a százéves törvényt,
kijelentve, hogy szembemegy két alapvető,
a személyes identitáshoz és az egészséghez,
a családi betegségek megismeréséhez fűződő emberi joggal.
ÉLETEM LEGSZEBB ÉVSZÁZADA
A SZÜLEIMNEK, MASSIMÓNAK ÉS GIANNÁNAK
Magyar szöveg: Csantavéri Júlia
Felirat: Rádóczki Attila