Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Da?
Kad se vraćaš u Europu?
Krajem veljače ili početkom ožujka?
Da dođem k tebi?
Želiš da dođem k tebi?
Strašno je što se smiješ.
Ubijene su žene.
Mnogo jadnih žena.
Htjela sam spriječiti nova ubojstva.
Tada sam opazila da sve šute.
Bojale su se nečega.
Poslije sam stajala s grupom ljudi.
Tri psa su trčala prema nama.
Samo dva su bila brza.
Brzo su došli do nas. Treći je bio
neka vrsta buldoga.
U tom času mi je sinulo.
Možda to nije bio čovjek.
Možda je taj pas počinio ubojstva.
Pas je imao ime?
Max.
INGEBORG BACHMANN PUTOVANJE U PUSTINJU
Ingeborg Bachmann?
Lijepo da ste došli.
Max Frisch.
Čim sam čuo "Dobrog boga s Manhattana", znao sam
da vas moram upoznati.
Čak sam ga poslušao dvaput.
Prvo kod kuće, a potom u radiopostaji u Hamburgu.
Odmah me fascinirao.
Posve novi glas.
Glas žene.
Ne kaže li se da nisu uvijek ubojice krivi,
katkad su i ubijeni krivi?
To je albanska izreka.
Sjećam se još jedne.
"Svi su htjeli odbaciti prirodne spone,
no tada su otkrili da nemaju oslonac u svijetu."
Muškarci slabo razumiju žene.
Zato je važno da se žene same predstave.
To vam je zaista važno?
Oprostite.
Moji prijatelji su vas odmah prepoznali.
Htjeli su nam se pridružiti
i reći vam koliko vam se dive.
Jedva sam ih spriječio.
Hvala.
U Njemačkoj ste prava zvijezda.
Jesam.
Živite s djetetom?
Ne.
Želite li djecu?
Ne.
Znate malo toga o meni.
To me iznenađuje
s obzirom na sve tračeve o meni.
To vas vrijeđa?
Naprotiv.
Divno je upoznati muškarca koji ništa ne želi od mene.
Vaši glumci vas sigurno čekaju.
Neka čekaju.
Pozvali ste me na premijeru.
Važnije mi je sjediti ovdje s vama.
U Berlinu vam je bilo dobro.
Jer ste me posjetili.
Zatim su se strah i napadi vratili.
Htjela sam vam napisati da neću moći doći.
A tada ste napisali:
"Učinimo sve
da bude predivno."
- Kamo sutra putujete? - Vraćam se u Njemačku.
U München.
Ja u Zürich.
Živim ondje.
Znam.
Što još znate o meni?
Da želite slobodu.
Slobodu?
Od prirodnih okova.
Imate pravo.
Bojim se da ću se skameniti.
Poznat vam je Apollinaireov "Most Mirabeau"?
"Ispod Mosta Mirabeau teče Seine.
I ljubav naša.
Zar je sve
uspomena?
Radost... -Radost...
Bijaše uvijek... -Bijaše uvijek.
Naših bola sjena.
Dođi, noći! Kucaj sate.
Prolaze dani, mislim na te."
Ostanite.
Molim vas, ostanite.
Previše pušite.
Svi mi previše pušimo.
U mojim pričama muškarci vide žene kao netaknuto biće.
Koje treba uništiti?
Same se uništavaju.
Muškarci ih pokušavaju zaštititi.
Mislite da im uspijeva?
Moj Bože!
"Neka ostane sa mnom
još malo,
moj dragi.
Jedan dan,
dva dana,
osam dana."
Zašto sam prve večeri citirala Apollinairea?
Iduća pjesma zove se
"La chanson du mal-aime".
"Pjesma nevoljenog."
Jer ste bili u Parizu.
Možda ste bili na mostu.
Trebala sam se baciti s njega.
Primijetio sam da privlačite djecu.
Postoji fotografija
na kojoj smo ja, tata i moj brat kao beba.
Držim brata u rukama kao majka.
Koliko vam je bilo godina?
14.
Koliko je sada godina vašem bratu?
Malo je mlađi od vas.
Odmah ste me podsjetili na njega.
Naše putovanje zahvaljujemo njemu?
Trebali bismo u šetnju.
Kad je pun mjesec, pustinja blista.
Radije bih ostala ovdje.
Da?
"Max Frisch.
Sjećate me se?"
Da.
"U Parizu ste rekli da katkad dolazite u Zürich."
Tako... Ne, ja...
Više ne pišem pjesme.
"No bilo bi divno da dođete.
Čak i bez pjesama.
Svaki dan mislim na vas.
Da.
Nažalost.
Iako bih trebao raditi.
Izdavač čeka moj rukopis."
Neka čeka, dolazim.
"Da?"
Max Frisch.
"Lijepo da ste nazvali.
Kupila sam kartu za vlak.
Dolazim sutra u 14 sati.
Doći ćete po mene?"
Rekli ste da dolazite danas.
Čekao sam vas na kolodvoru.
"Zaista?
Zamijenila sam dane."
Da.
"Da ne dođem?
Mogu zamijeniti kartu."
Ne, morate doći.
Inače više neću moći pisati.
"Sutra sam kod vas."
Mnogi su naši slušatelji ovisni o vašim pjesmama.
Zanima ih zašto više ne pišete pjesme.
Nemam ništa protiv pjesama.
Ali morate shvatiti
da je moguće biti protiv njih.
Protiv svake metafore,
svakog zvuka,
svakog nagona za spajanjem riječi.
Protiv tog sretnog pojavljivanja riječi i slika
koje poželite ugušiti.
I još jedanput provjeriti
što je to.
Što bi trebalo biti.
Možda se vratite pisanju pjesama?
Malo znam o poeziji.
No znam da treba sumnjati.
Sumnjati u sebe.
Sumnjati u riječi.
Sumnjati u jezik.
Duboko sumnjati.
Tako da se jednog dana
možda pojavi nešto novo.
Sve je tako uredno.
Nikad ne pišete rukom?
Ne, samo dnevnik.
Ja često,
no katkad ne mogu pročitati vlastiti rukopis.
Danas nećemo o književnosti.
Nego o čemu?
Vašem osmijehu.
Prekrasni ste.
Voliš čitati? -Da.
Što čitaš?
"Mađioničara iz vile Fiorite."
Princezo! Ovo je čudo!
Maestro, iznenađenje!
Napokon, malena moja!
Poslao sam brojne telegrame, no ti si samo nestala.
Nedostajala si mi.
I ti meni. -Nemoguće je živjeti bez tebe.
Zaljubila si se.
Ne mogu tako brzo kao ti.
Ali vidi se.
I?
Tko je on?
Ne poznaješ ga.
- Što želi od tebe? - Oženiti me.
Izazvat ću ga na dvoboj.
Tko je on?
Švicarski pisac.
Njegovo se djelo upravo izvodi u Parizu.
Ta neznalica!
Ne, molim te.
On nije za tebe.
Želi da se doselim u Zürich.
Spriječit ću to.
Ako se udaš, to će biti za mene.
Zaboravimo to.
Prvo ćemo raditi.
Dovršio sam prvi čin.
Nadam se da on ne ometa tvoj rad.
Sigurno je od onih koji žele da žena bude u kuhinji.
Ne poznaješ ga.
Već sam to trebao napisati, no ne mogu bez tebe,
a ti si me iznevjerila zbog kopije Don Juana.
Sad sam ovdje.
Da, zaključat ću te.
Da ne odeš odmah.
"Natalie,
moja djevojka,
moja mladenka."
Htjela si da bude Natali, no u pjesmi ne zvuči dobro.
Pokazat ću ti.
Natali,
moja djevojka... -Da.
Natalie je bolje? -Da.
U Homburgovoj temi
puhači sviraju u B-duru,
a gudači u B-molu.
Disonanca!
Finale je ostalo kako si htjela.
Vojnici i dvorske dame su za Homburga.
No knez ne odustaje.
Odvedite ga u Fehrbellin,
u zapovjedništvo.
A posljednji akordi...
Večeras slavimo princezin povratak.
Za princezu!
I tvoje novo djelo. -Naše djelo.
Kako dijelite posao?
Nije nam prvi put.
Već sam uglazbio neke njezine pjesme.
No ovo je poseban izazov.
Za oboje.
- Vi ste izabrali Kleista? - Odluka je zajednička.
- Zašto Homburg? - Zbog naše biografije.
To je ideja Lucchina Viscontija.
On zna da su to zloupotrijebili nacisti?
Da, zato smo i izabrali to djelo.
Ingeborg je izmijenila tekst.
Smanjila je borbenu tematiku,
a pojačala ljubavnu radnju.
Ne znam jeste li opazili,
no u djelu nema negativaca.
Nijedan lik nije sposoban za zlo.
Sanjar koji zagospodari sobom.
Princ je prvi moderni glavni lik.
Bez sudbine.
Sam u krhkom svijetu.
Zato nam je tako blizak.
Opet si nekog očarala.
Ostavi onog u Švicarskoj, ostani s nama.
Obećaj da nikad više nećeš biti nesretna.
Moja draga mjesečarko!
To je slika Grete Stern.
Zove se "Tko sam ja?".
Studirala je u Bauhausu u Dessau.
Morala je pobjeći iz Njemačke 1933.
Otišla je u London pa u Buenos Aires.
Ondje je objavljena njezina knjiga od 46 fotomontaža.
Zove se "Suenos". "Snovi."
Šećer?
Bi li mogla živjeti sa mnom?
Da, mogla bih.
Preselila bi se u Zürich?
Učinit ćeš me nesretnim.
No riskirat ću.
A rizik da ćeš ti mene učiniti nesretnom?
Nikad nećeš biti nesretna sa mnom.
Nikad.
"Danje svjetlo bilo je sve slabije.
Prozirni veo pred praznim svemirom.
No Sunce je još sjalo.
U istoj boji kao i pješčane dine
obasjane Suncem
iz ljubičaste sumaglice pojavio se golemi Mjesec.
Jurili smo u našem Jeepu.
Pritom smo bili svjesni
da samo naše oči vide sve to.
Bez njih,
bez naših ljudskih očiju
koje su putovale pustinjom
nije bilo Sunca.
Samo golema i slijepa energija.
Bez njih nije bilo Mjeseca,
bez njih nije bilo Zemlje,
nije bilo svijeta,
nije bilo stvaralačke svijesti.
Bili smo ispunjeni
dostojanstvenom ohološću.
Uskoro nam je pukla stražnja guma.
Nikad neću zaboraviti pustinju."
Nikad nisam bila u pustinji.
Odvest ću te.
Želim da me zakopaš.
Želim
da me zakopaš kao mumiju.
Želim znati kakav je osjećaj biti mumija.
Dobar dan!
Želim do gđe Bachmann.
Apartman 12, 1. kat.
Da?
Adolf Opel, pozvali ste me.
Sjednite.
Uzmite čaj. Ili ga ne volite?
Čaj je savršen, hvala, milostiva.
Milostiva? Zaboga!
To zvuči grozno.
Hvala, ne pušim, milostiva.
U Beču su mi rekli da ste gošća Fondacije Ford i jedina
ozbiljna pjesnikinja u Njemačkoj.
Da.
No sigurno niste samo zbog mene došli iz Beča.
Ne, ovdje istražujem za film.
I vi pišete? -Da.
Pišem kazališna djela.
Kakav je Berlin?
Svaki dan je tako siv.
Ne možeš niti spavati niti ustati.
Ne sviđa mi se Berlin.
A Beč? -Ni on.
Gdje biste se osjećali dobro?
U Rimu.
Prije katastrofe koja me uništila.
Protjerali su me iz grada.
Da, protjerali.
Još sam ovdje.
Ah...
Možete li doći sutra u isto vrijeme?
Rado.
- Koliko ostajete u Berlinu? - Samo nekoliko dana.
Idući tjedan idem u Prag.
Zaista?
Moje tekstove upravo prevode na češki.
Znam.
Čitat će se pjesme.
Zaista?
Nisam znala.
Otići ću.
Hvala.
Poslije idem u Egipat
i u pustinju.
Pustinja...
Poznat vam je "Lawrence od Arabije"?
S Omarom Sharifom? -Da.
Dođite sa mnom u pustinju.
Oprostite, to je apsurdno.
Idem s vama.
Zaista idete sa mnom u pustinju?
Zašto vas to iznenađuje?
Dođite i sjednite.
Teško je u 150 stranica objasniti složenu povijest Meksika.
No izdavač mi ne da više prostora.
Pišite onako kako želite.
Možda mu se svidi pa prihvati sve.
Mislite?
Tako bi to bečki autor učinio.
Imate li vatre? -Ne.
Oprostite.
Žao mi je.
Mislila sam da ću umrijeti.
Izvolite!
Nemate espresso?
Nitko ga ne traži.
Ili bar cappuccino...
Ne, ostavite.
Morat ću se priviknuti.
Na mnoge stvarri.
Da.
Valjda.
Moja dobra djevojka je oprala posuđe?
Mogao si i ti.
Zašto ja?
Ustao si prije mene.
- Moram raditi ujutro. - Ja ne moram?
Ne otkad si ovdje.
Jer me tvoj "Kalašnjikov" izluđuje.
Još nisu izmislili bešumne pisaće strojeve.
Poslijepodne idem k prijatelju
da moja djevojka može u miru raditi.
Ne mogu na zapovijed.
Princeza je ljuta?
Kako te mogu razvedriti?
Nestati?
Lijepo. Drago mi je.
Hvala.
Uspjela si raditi?
Nisam mogla naći prave riječi.
Ne vjerujem.
Jer ih previše ne biraš.
Kako to misliš?
Bezbrižniji si.
A ti vodiš brigu o tome?
Da.
Nisi tako zvučala preko telefona.
Pročitaj mi svoj tekst.
Nije ti vruće?
Vrućina me ubija.
Mislim da je divno.
Ta opasnost...
Mislim da ću ovdje ozdraviti.
A mene će opeći Sunce.
Zato ste htjeli doći ovamo?
Da zaboravite?
Nakon prekida sam bila vrlo bolesna.
Čuo sam.
Zato me iznenadilo kad ste me pozvali.
Možda sam mislila da me možete spasiti.
Trenutačno vi spašavate mene.
Katkad volim svoju bijedu.
Kao odlikovanje,
kao da sam mučenica
koja je tako bliža Bogu.
A čak ne vjerujem u Boga.
A "Dobri bog s Manhattana"?
Pustite njega.
U mojem djelu "Dobri bog s Manhattana"
sve se svodi na ljubav između muškarca i žene.
Što je ona, kojim smjerom krene,
koliko neznatna ili golema može biti.
Moglo bi se reći
da je to granični slučaj.
Ali u svakom slučaju,
čak i u svakodnevici ljubavi krije se granični slučaj
koji otkrijemo opreznim promatranjem.
Možda se trebamo potruditi da to vidimo.
Jer u svemu što činimo, mislimo i osjećamo
katkad idemo do krajnosti.
U nama se budi želja da prijeđemo granice.
Između mogućeg i nemogućeg širimo svoje mogućnosti.
Oni među vama koje je pogodila teška sudbina
mogu najbolje posvjedočiti da je naša snaga jača od naše nesreće.
Da se možemo uzdignuti kad nam je štošta uskraćeno.
Da možemo živjeti
bez zavaravanja.
Mislim da je čovjeku dopuštena jedna vrsta ponosa,
ponos onoga koji se ne predaje u tami
i ne odustaje.
G. Frisch!
Počašćeni smo vašim dolaskom.
Da smo znali, bili bismo vas predstavili publici.
Kako?
Rekao bih vaše ime.
- Poznati ste publici. - Iako ne pišem radiodrame?
Vrlo rado.
Moram na vlak, bilo mi je drago.
Sretan put! -Također.
Tko je to? -Urednik "Bavarskog radija".
Zašto me nisi predstavila?
Htio je samo termin u Münchenu.
Jedan od tvojih ljubavnika?
Želi da predstavim svoje djelo
i dam intervju u Münchenu.
Neće stati na tome. -Dosta!
Eno je! -Hvala, gđo Bachmann.
Divno! -Hvala.
Čestitam! -Sjajno djelo!
Vaš prekrasni glas...
Tvoj je govor bio odličan.
Slušao si ga?
Naravno.
Cijelo vrijeme si pisao.
Dobio sam ideju za novo djelo.
U kojem glume slijepci?
Ne, samo jedan slijepac koji zapravo nije slijep.
Samo glumi da je slijep.
Zašto?
Da može otkriti istinu.
O sebi ili drugima?
Rekla si da je istina pristupačna ljudima.
Ipak si slušao.
"Napisat ću knjigu o onome
što definira moj život."
Hvala. -Imate divnu kosu.
Kako ste?
- Imate divnu kosu. - Ne govorim arapski.
Ja sam Ahmed. -A ja Essam.
A vi? -A vi?
Ja sam Essam.
On je... -Ahmed. A vi?
Ja sam Ingeborg. -Ingeborg.
Što pišete?
Ja pišem. -Pišete knjigu?
U redu. -Dobra večer!
Doviđenja! -Doviđenja!
Sviđaju vam se?
Volim mlade muškarce.
I ja.
Oduvijek želim spavati s više muškaraca.
Nikom to nisam rekla.
I ženama?
Ne.
Samo muškarcima.
I samo s ovako mladima i lijepima.
Inge, vratio sam se.
Bok!
Od koga je cvijeće?
Stiglo je jučer bez potpisa.
Od koga?
Mislila sam da je od tebe.
Nije.
Od koga je?
Ne znam.
Lažeš.
Od koga je?
Smjesta mi reci.
Nitko ne šalje crvene ruže a da ne želi nešto.
Ja sam ih kupila tebi.
Htjela sam te razveseliti.
I još nešto.
Opazio si nešto?
Kupila sam ovo da ti se svidi.
Ne mijenjaj temu.
Reci mi istinu.
Umjesto cvijeća mogla si mi nešto skuhati.
Želim jahati devu.
To je teško.
Lako padneš kad ustane.
Ipak želim pokušati.
A vrtoglavica?
Prošla je.
Kako je? -Divno.
Želim se pridružiti karavani.
Kao lady Jane Ellenborough.
Da.
Nedostaje samo pravi šeik.
A Omar Sharif kao šeik?
Božanski!
Da jedan prst može izazvati takvu buku!
Moramo razgovarati. -Ne sada.
Da, sada.
Nisam mogla spavati.
Žao mi je, no sada moram raditi.
Ne možeš prestati tipkati?
Želim da se skupa odselimo u Rim.
Ne mogu izdržati ovdje.
Ne možeš izdržati sa mnom.
Ne, u Zürichu.
Pisaći stroj bit će glasan i u Rimu.
Ali to je moj grad. I ljudi su srdačniji.
Mogu potražiti stan.
Možda u staroj četvrti, Via Giulia.
U čemu sam pogriješio?
Nisi ti.
Ja sam pogriješila.
Nisam mislila...
Što?
Ne mogu pisati. -Ja sam kriv?
Možda.
Potraži sobu za rad ovdje, u Zürichu.
Nitko ti neće smetati.
A ja neću osjećati krivnju.
Jedan moj prijatelj iznajmljuje sobe.
Sutra ću to riješiti.
Položit ćeš vozački ispit i kupit ću ti auto.
To bi te zadovoljilo?
Vidiš li kako je Švicarska lijepa?
Ne bih mogao otići odavde.
Kao početak svijeta.
Novi početak.
To bi bilo lijepo.
Nema ničeg ljepšeg nego biti pod Suncem.
Poznajete moje pjesme?
Znam ih sve.
Ljepše od Mjeseca i njegova otmjenog svjetla.
Ljepše od zvijezda, tih glasovitih noćnih medalja.
Ljepše od vatrenog dolaska kometa.
S mnogo ljepšim poslom od svih nebeskih tijela.
Jer naš život svaki dan ovisi o njemu.
To je Sunce.
Dobro došli, gđo Bachmann.
Imate sastanak s maestrom Ungarettijem?
Da. -Ovuda, molim.
On je otraga.
Hvala.
Uvijek je lijepo vidjeti vas.
Dobro došli opet u naš grad!
Hvala što ste došli.
Imam nekoliko pitanja u vezi s prijevodom.
Stojim vam na raspolaganju. -Hvala.
Moji prijatelji kažu
da je vaš prijevod mojih pjesama izvanredan.
Za mene je to velika čast.
Ne znam kako vam zahvaliti.
Hvala vama na povjerenju.
Posve vam vjerujem.
Šteta da ne govorim njemački.
Volio bih da vaše pjesme budu poznate u Italiji.
Hvala.
Samo oni nadareni za poeziju
mogu prevoditi pjesnike.
Da.
"Rim ne odgovara."
Četiri godine vas nije bilo,
a sad ste se vratili.
Što je to,
što Rim znači za vas?
Možda mogu objasniti slikom.
Kažu da je Bernini
kolonadama Sv. Petra
dao obrise dviju ruka
koje grle čovječanstvo.
U drugim velikim gradovima Europe i Amerike
lako je biti osamljen.
Kod ovog grada je fascinantno,
bar za mene,
da ovdje možeš
osjetiti duhovni zavičaj.
Ovo je jedno od posljednjih mjesta
gdje osjećaš dobrodošlicu.
Oprostite.
Imam intervju.
Brzo ću ga završiti.
Rim je otvoren grad
poput njegovih kolonada.
"On ima određenu moć
koju mu daju slike prošlih vremena.
Možda je u tome poruka.
Poruka grada koji je i utopija.
U Rimu nije riječ samo o onome što ima
nego i o mogućnostima
koje sadrži njegovo višeslojno postojanje.
Tako!
Doviđenja! -Doviđenja, gđo Bachmann."
Zašto nisi nazvao?
Zvao sam.
Danima.
Odgovor je uvijek bio "Rim se ne javlja."
Rim se ne javlja.
Zabrinuo sam se.
Zašto bi se brinuo?
Napokon sam opet u svom gradu.
To je sigurno Ungaretti.
Dobar dan, maestro.
Lijepo je čuti vas.
Večera? Vrlo rado.
Vidimo se sutra.
Mogu li pomoći?
Nema šanse.
Želim te iznenaditi.
Dobro došao!
Svidjet će ti se Rim.
Dovraga!
To je opaka klopka.
Naučila sam to od oca.
Udaj se za mene.
Tvom bi ocu bilo drago.
Pogledaj me.
Udaj se za mene.
Odbili ste prosidbu.
Zašto?
Brak je nemoguća institucija za ženu koja radi.
Koja misli.
Je li shvatio?
Trebao bi biti sretan.
Već je bio u braku.
I pobjegao, iz straha da će se okameniti, kako on kaže.
Dijelite taj strah?
Uvijek sam znala da sam protiv braka.
Čak i kao dijete.
Protiv svake zakonske veze.
To ne znači da nezakonite veze
ne mogu završiti tragično i strašno.
Mnogo sam razmišljala o fašizmu.
I gdje počinje.
Počinje u međuljudskim odnosima.
Fašizam je prvi element
u vezi između muškarca i žene.
U tom je društvu uvijek rat.
Kako lijepo!
Kao da sam prerušen.
- A elegantna kravata? - Svakako, biraj.
Što kažete na ove?
Da. -Da isprobamo!
Kakva elegancija!
Izvanredan muškarac, zar ne?
Da.
Želite li vi? -Da.
- Pretvaraš me u kicoša. - Izgleda krasno.
Presvući ću se. -Ostani tako.
Idemo u našu kavanu.
Uklopit ćeš se.
Dopustite.
Tako!
Fascinantno! Lijepi muškarac!
Dobra večer, gđo Bachmann. -'Večer.
Lijepo je vidjeti vas.
Pozdrav!
Dobra večer! -Nisam znala da ste u Rimu.
Imao sam predavanje u Goethe-Institutu.
Šteta, rado bih bila došla.
Nisam znao da ste se vratili. Bio bih vas pozvao.
Dokad ostajete?
Sutra se vraćam u Berlin.
Ne želim vas zadržavati.
Vidimo se uskoro. -Da.
On je član Grupe 47.
Nikad me ne pratiš k njima.
Kao tvoj privjesak? Ne, hvala.
Dva viskija, kao i obično? -Da.
Svakako.
U tom odijelu izgledaš kao pravi Talijan.
Na kraju ću morati i plesati.
To je dobra ideja.
Zaplešimo!
Da ti se svi mogu diviti?
Nije li istina
da se ponašaš kao zvijezda?
Dvije čaše viskija.
Izvolite!
Dovraga!
Sranje!
Svi ljudi u svim vezama ne čuju jedni druge.
Svi smo sami sa svojim mislima i osjećajima.
Bila sam predmet proučavanja.
Rekao sam da je čudovište.
Misliš da je tako bilo od početka?
Sve te ljubavne izjave samo da budem sretna i da šutim?
Nikad nije sreo takvu ženu.
Ti si ga izbacila iz takta.
On treba stvarnost.
Treba plijen.
Ti si njegov plijen.
Moraš se spasiti. -Ne mogu.
I disciplinirano raditi.
Želim da shvati da je nepravedan. -Neće.
Zašto ne?
Ti si za njega misterij.
Možda misli da te može shvatiti preko pisanja.
Ne mogu naći svoj dnevnik.
Spalila sam ga.
Što?
Spalila sam tvoj dnevnik.
Nemaš pravo pisati o meni.
Ali ti si dio mog života.
Pisac živi od jezika.
Ne od tuđih života.
Osobito ne života žene s kojom živi.
Ja se ne pojavljujem u tvojim pričama?
Ja pišem o muškarcima.
No oni su metafore, moj odraz.
Jer živiš u laži.
No ja ovisim o istini.
- Imali smo dogovor. - Kakav dogovor?
Nije riječ o vjernosti u uobičajenom smislu.
Riječ je o povjerenju. A ti si ga prekršio.
Izdao si to povjerenje i tu tajnu.
Izdaja?
I ti to kažeš? A imaš toliko tajni.
Postoji samo jedna tajna između dvoje ljudi koje je skupa.
To je taj dogovor.
Nikad te ne bih iskoristila
za svoja djela.
Otpočetka si znala da smo drukčiji.
Ali ne da si vampir.
Što želiš reći?
Da ti pijem krv? -Da.
I izlažeš me u izlogu kao prostitutku.
Kao kurvu u izlogu.
"Taj dan će doći, no neće ga najaviti gongom.
Ne, taj dan neće doći, on je već tu.
U svim danima ove godine.
Preživio je to s mukom.
Muči ga ono što dolazi.
Misli na posao i želi
da uskoro uspije izaći kroz vrata,
dalje od unesrećenih, neispunjenih i umirućih.
Kažem ti:
Ustani i hodaj!
Nijedna kost nije ti slomljena."
Zašto više ne pišete pjesme?
Prestala sam ih pisati
kad sam pomislila
da znam pisati pjesme.
Dobitnik Nobelove nagrade
treba prestati pisati?
Jer nagrada je dokaz da zna pisati?
Ili Max Frisch više ne smije pisati.
Imate pravo.
Bila bi šteta da prestane.
Da, London.
Ne, avionom.
Ne znam kad se vraćam.
Naravno.
Da.
Hvala.
Bok!
Zašto ne kažeš da letimo skupa?
Jer se to nikog ne tiče.
Ponosim se što i ti ideš na premijeru.
I ponosim se kad nas vide skupa.
A ja se ponosim kad sam s tobom dok slaviš.
Zašto sve mora biti tajna?
Da ti ostanem zanimljiva.
Ingeborg.
Doveo sam društvo.
Osvetila sam se
svim buržujima zbog kojih sam se žrtvovala.
'Dan! -'Dan!
Lijepo da ste došli.
Hvala.
Za vas. -Hvala na pozivu.
Izvolite. -Hvala.
Nedostaje samo domaćin.
Max?
Dolaziš? Gosti su ovdje.
- Čemu ćemo nazdraviti? - Ovom jedinstveno lijepom gradu?
Da. -Za Rim!
Živjeli! -Živjeli!
Pozornica je apsolutno mjesto?
Da, moj članak.
"FAZ" me zamolio
da pišem o svojim umjetničkim namjerama.
Zanio sam se s naslovom.
Napisao sam samo tri manja kazališna djela.
Njemački poslijeratni autori nisu mnogo toga postigli.
Jesu! "Vani, pred vratima?"
Ta sentimentalna patnja je nepodnošljiva.
To ti kažeš?
Bez svađe, molim.
Kako se osjećate ovdje u Rimu?
Kako je u Vili Massimo? Nije prestrogo?
Vrlo strogo.
Kao u samostanu.
Dame smiju doći samo do 22 sata.
Gdje ste vi odsjeli?
U malom pansionu blizu Via di Ripetta.
No može se nesmetano raditi.
To je lijepo.
Zato idem sama u šetnju.
Max je odličan vodič.
On vas može voditi.
Kao arhitekt vidi grad drugim očima.
A Ingeborg vam može pokazati skrivena mjesta.
Stručnjakinja je za tajne.
Možeš joj pokazati Ostia Antica.
Voli kad izađem iz kuće.
- Može raditi u miru. - To razumijem.
Zato volim Vilu Massimo.
Tiho je, a u gradu ste.
Ako želite ljude, tu je Piazza del Popolo.
Da. -Ondje je "Bolognese".
Moj omiljeni restoran.
Preotmjen i preskup.
Odvest ću vas onamo.
Hvala.
Oprostite.
Hvala. -Bilo je divno.
Lijepo iznenađenje!
Kako učenje talijanskog?
Napredujete? -O, da.
No Ungarettija još ne čitam.
Uskoro izlazi moj prijevod. Dat ću vam primjerak.
Prevodili ste i Montalea?
Ne, Ungaretti je iznimka, na zahtjev izdavača.
Trenutak, molim.
Max Frisch me zamolio da ga posjetim u Rimu.
Usamljen je bez vas.
Jer još nije naučio talijanski.
Malo je Talijana koji govore njemački.
- I nije uvijek sunčano. - Da, zna biti hladno.
Molim vas. -Da.
Bilo je krasno!
Idite u Rim, Marlene, osjećat ću se manje krivom.
Molim vas autogram.
Potpišite moju knjigu. -Hvala.
Gurnula si je njemu u naručje.
Mislila sam da je ljubav prema meni jača.
Bilo je suludo pomisliti
da dva pisca mogu izdržati skupa.
To je bilo kockanje.
Moglo je ispasti dobro.
Uživaš kao i ja?
Kako to misliš?
Ovo je tvoj zavičaj koji nisi htio ostaviti.
Ni tebe nisam htio ostaviti.
A sad hoćeš?
Da.
Otkad si mi spalila dnevnik, više ne mogu pisati.
Ali čujem kako pišeš.
Da.
Stalno mijenjam riječi.
To je normalno.
Možda za tebe.
Za mene ne.
- Misliš da bez mene... - Da, bez tvoje strogoće.
Tvoje opsjednutosti savršenstvom.
Prije bih rekao sve što mi je palo na um.
Sad moram razmisliti što mogu reći,
a što ne.
Hoće li te uvrijediti.
Hoće li te rastužiti.
Hoćeš li me prezirati.
Ne mogu te više slušati.
Taj prekid bio je najveći poraz u mom životu.
Najduža agonija.
Tjedan za tjednom.
Ne znam zašto.
Možda sam jedanput u životu
htjela imati nešto trajno i normalno.
Za razliku od mog načina života.
I inzistirala sam na tome.
Iako sam jasno osjećala
da je to protiv mojih principa.
Ili moje sudbine.
Ne znam
kako da to izrazim.
To što uopće
mogu razmišljati o budućnosti i novom životu,
dugujem samo tebi.
Vratio si se.
Idem u zračnu luku.
Kamo ideš?
U New York.
Sam?
Tko je poslao cvijeće?
Prijatelj iz Beča.
To je olakšanje. Nisi sama.
Ti si moj ubojica.
Ne kaže li se da katkad nisu krivi ubojice,
nego ubijeni?
"Dragi Hans,
Nisam mislila da će sve završiti tako loše za mene.
Znala sam da će boljeti,
ali nisam očekivala potpuni, gotovo smrtonosni slom.
Ne mogu zamisliti ništa gore od toga što sam prošla.
Moram van odavde.
Makar na nekoliko dana.
Želim biti vesela s tobom."
Ništa nas ne može poniziti
ako imamo u vidu zašto smo rođeni.
Ovdje smo da budemo kreativni.
Sve drugo je nevažno.
Ne bi te mogao povrijediti
da si ga ignorirala zbog svoje umjetnosti.
No voljeti svinju nije sramota.
"Postoji mjesto u duši
do kojeg nitko ne smije doći."
A to je posao.
Dani su manje sivi, noći manje strašne.
Znam da se napokon budiš.
I da ćeš zaboraviti stare sentimentalnosti.
Jesi li za posljednju noćnu šetnju?
Da.
"Moja pustinja, moja jedina, moje čistilište, moj spas."
MEDIATRANSLATIONS