Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Prosim?
Kdaj se vrneš v Evropo?
Konec februarja ali začetek marca?
Naj pridem k tebi?
Hočeš, da pridem k tebi?
Grozno je, da se smejiš.
Ženske so bile umorjene.
Precej ubogih žensk.
Hotela sem preprečiti nove umore.
Takrat sem opazila, da vse molčijo.
Nečesa so se bale.
Kasneje sem stala s skupino ljudi.
Trije psi so tekli proti nam.
Samo dva sta bila res hitra.
Hitro so prišli do nas. Tretji je bil
nekakšen buldog.
Takrat se mi je posvetilo.
Morda to ni bil človek.
Morda je bil morilec pes.
Je imel ta pes ime?
Max.
INGEBORG BACHMANN: POTOVANJE V PUŠČAVO
Ingeborg Bachmann?
Lepo, da ste prišli.
Max Frisch.
Ko sem slišal "Dobrega boga z Manhattna", sem vedel,
da vas moram spoznati.
Dvakrat sem ga poslušal.
Najprej doma, potem pa na radijski postaji v Hamburgu.
Fasciniran sem bil.
Povsem nov glas.
Glas ženske.
Ali se ne pravi, da niso vedno krivi morilci,
ampak včasih umorjeni?
To je albanski pregovor.
Še enega se spomnim.
Vsi so hoteli zavreči naravne vezi,
ampak takrat so odkrili, da v svetu nimajo podpore.
Moški slabo razumejo ženske.
Zato je pomembno, da se ženske same predstavijo.
Vam je to res pomembno?
Oprostite.
Moji prijatelji so vas takoj prepoznali.
Hoteli so se nama pridružiti
in vam povedati, kako vas občudujejo.
Komaj sem jim preprečil.
Hvala.
V Nemčiji ste prava zvezdnica.
Res je.
Ali živite z otrokom?
Ne.
Ali si želite otroke?
Ne.
Malo veste o meni.
To me preseneča,
glede na vse trače o meni.
Vas to žali?
Nasprotno.
Čudovito je spoznati moškega, ki nič noče od mene.
Vaši igralci vas zagotovo čakajo.
Naj čakajo.
Povabili ste me na premiero.
Pomembneje mi je tukaj sedeti z vami.
V Berlinu vam je bilo dobro.
Ker ste me obiskali.
Nato so se vrnili strah in napadi.
Hotela sem vam pisati, da ne bom mogla priti.
Potem pa ste napisali...
Narediva vse,
da bo čudovito.
- Kam potujete jutri? - Vračam se v Nemčijo.
V München.
Jaz pa v Zürich.
Tam živim.
Vem.
Kaj še veste o meni?
Da se želite osvoboditi.
Osvoboditi?
Od naravnih okovov.
Prav imate.
Bojim se, da bom okamenel.
Ali poznate Apollinaireov "Most Mirabeau"?
Pod mostom Mirabeau teče Sena.
In najina ljubezen.
Ali je vse...
Spomin?
- Veselje... - Veselje...
- Vedno... - Vedno...
Pride za bolečino.
Pridi, noč. Odštevaj ure.
Dnevi minevajo, mislim nate.
Ostanite.
Prosim, ostanite.
Preveč kadite.
Vsi preveč kadimo.
V mojih zgodbah moški vidijo ženske kot nedotaknjena bitja.
Ki jih je treba uničiti?
Same se uničujejo.
Moški jih poskušajo zaščititi.
Menite, da jim uspeva?
Moj Bog!
Naj ostane z mano
še malo
moj dragi.
En dan,
dva dneva,
osem dni.
Zakaj sem prvi večer citirala Apollinairea?
Naslednja pesem se imenuje
"La chanson du mal-aime".
Pesem neljubljenega.
Ker ste bili v Parizu.
Morda ste bili na mostu.
Morala bi se vreči z njega.
Opazil sem, da privlačite otroke.
Obstaja fotografija mene,
mojega očeta in brata, ko je bil dojenček.
Brata držim v naročju, kot mama.
Koliko ste bili stari?
14.
Koliko je star vaš brat zdaj?
Malo mlajši od vas.
Takoj ste me spomnili nanj.
Se za najino potovanje lahko zahvaliva njemu?
Na sprehod bi morala.
Ko je Mesec poln, se puščava blešči.
Raje bi ostala tukaj.
Prosim?
Max Frisch.
Se me spomnite?
Da.
V Parizu ste rekli, da včasih pridete v Zürich.
Aha... Ne, jaz...
Ne pišem več pesmi.
Ampak lepo bi bilo, če bi prišli.
Tudi brez pesmi.
Vsak dan mislim na vas.
Da.
Na žalost.
Čeprav bi moral delati.
Založnik čaka na rokopis.
Naj čaka, pridem.
Prosim?
Max Frisch.
Lepo, da ste poklicali.
Kupila sem vozovnico za vlak.
Pridem jutri ob 14h.
Me pridete iskat?
Danes naj bi prišli.
Čakal sem vas na kolodvoru.
Joj. Mar res?
Dneve sem zamenjala.
Res je.
Ali naj ne pridem?
Vozovnico lahko zamenjam.
Ne, morate priti.
Sicer ne bom več mogel pisati.
Jutri bom pri vas.
Številni poslušalci so odvisni od vaših pesmi.
Sprašujejo, zakaj ne pišete več?
Nič nimam proti pesmim.
Ampak razumeti morate,
da je mogoče biti proti njim.
Proti vsaki metafori,
vsakemu zvoku,
vsaki želji po združevanju besed.
Proti temu srečnemu pojavljanju besed in slik,
ki ga želite zadušiti.
In še enkrat preveriti, kaj je potem?
Kaj je to?
Kaj bi moralo biti?
Menite, da se boste vrnili k pisanju pesmi?
O poeziji ne vem veliko.
Ampak vem, da je treba dvomiti.
Dvomiti vase.
Dvomiti v besede.
Dvomiti v jezik.
Globoko dvomiti.
Tako, da se nekega dne
morda pojavi nekaj novega.
Vse je tako urejeno.
Ne pišete na roko?
Samo dnevnik.
Jaz pogosto,
ampak včasih ne znam brati za sabo.
Danes ne bova govorila o književnosti.
O čem pa?
O vašem nasmehu.
Čudoviti ste.
- Ali rada bereš? - Ja.
Kaj bereš?
Čarovnika iz vile Fiorita.
Princesa! To je čudež!
Maestro, presenečenje!
Končno, punca!
Poslal sem kup telegramov, ti pa si kar izginila.
Pogrešal sem te.
- Jaz pa tebe. - Nemogoče je živeti brez tebe.
Zaljubila si se.
Ne morem se tako hitro, kot ti.
Vidi se ti.
In?
Kdo je?
Ne poznaš ga.
- Kaj hoče od tebe? - Poročiti me hoče.
Izzval ga bom na dvoboj.
Kdo je?
Švicarski pisatelj.
Njegovo delo se uprizarja v Parizu.
Ah, ta buržuj!
Ne, prosim te!
Ni pravi zate.
Hoče, da se preselim v Zürich.
To bom preprečil.
Če se poročiš, se boš samo z mano.
Pozabiva na to.
Naprej bova delala.
Končal sem prvo dejanje.
Upam, da ne ovira tvojega dela.
Zagotovo je eden tistih, ki žensko vidijo v kuhinji.
Ne poznaš ga.
Moral bi že napisati, ampak brez tebe ne morem.
Izneverila si me zaradi kopije Dona Juana.
Zdaj sem tukaj.
Ja, v sobo te bom zaklenil.
Da takoj spet ne pobegneš.
Natalie,
punca moja,
nevesta moja.
Hotela si ime Natali, ampak v pesmi ne zveni dobro.
Pokazal ti bom.
Natali,
- punca moja... - Da.
- Natalie je bolje? - Da.
V Homburgovi temi
pihala igrajo v B-duru,
godala pa v B-molu. Sočasno.
Disonanca.
Finale sem pustil takšen, kot si hotela.
Vojaki in dvorne dame so za Homburga,
ampak knez ne odneha.
Odpeljite ga v Fehrbellin,
v poveljništvo.
In zadnji akordi...
Nocoj slavimo povratek princese.
Na princeso!
- In tvoje novo delo. - Najino delo.
Kako si delita delo?
Ne delava prvič skupaj.
Uglasbil sem že nekaj njenih pesmi.
Ampak to je poseben izziv.
Za oba.
- Ste vi izbrali Kleista? - Odločitev je skupna.
- Zakaj Homburg? - Zaradi biografije.
Zamisel je od Lucchina Viscontija.
Ali ve, da so ga nacisti zlorabljali?
Da, zato sva tudi izbrala to delo.
Ingeborg je spremenila tekst.
Zmanjšala je bojno tematiko,
povečala pa ljubezenski vidik.
Ne vem, če ste opazili,
ampak v tem delu ni negativcev.
Noben lik ni zloben.
Sanjač, ki se ceni.
Princ je prvi moderen protagonist.
Brez usode.
Sam v krhkem svetu.
Zato nama je blizu.
Spet si nekoga očarala.
Pusti tistega Švicarja. Ostani tukaj.
Obljubi, da ne boš nikoli več nesrečna.
Moja draga zaspanka.
To je slika Grete Stern.
Imenuje se "Kdo sem?".
Študirala je v Bauhausu v Desauu.
Leta 1933 je morala pobegniti iz Nemčije.
Najprej je šla v London, nato pa v Buenos Aires.
Tam je objavila knjigo 46-ih fotomontaž.
Imenuje se "Suenos". Sanje.
Sladkor?
Bi lahko živela z mano?
Da, lahko bi.
Bi se preselila v Zürich?
Iz mene boš naredila nesrečnika.
Ampak bom tvegal.
Kaj pa tveganje, da boš ti iz mene naredil nesrečnico?
Z mano ne boš nikoli nesrečna.
Nikoli.
Dnevna svetloba je pešala.
Prozorna tančica pred praznim Vesoljem.
Ampak Sonce je še vedno sijalo.
V isti barvi kot peščeni nasipi,
obsijani z zadnjimi žarki.
Iz vijolične meglice se je pojavil ogromen Mesec.
Divjala sva z džipom.
Zavedala sva se,
da najine oči vse to vidijo.
Brez njih,
brez najinih človeških oči,
ki so potovale po puščavi,
ni bilo Sonca.
Samo ogromna, slepa energija.
Brez njih ni bilo Meseca,
brez njih ni bilo Zemlje,
ni bilo svetlobe,
ni bilo ustvarjalne zavesti.
Izpolnjena sva bila
z dostojanstveno oholostjo.
Zatem je počila zadnja guma.
Puščave ne bom nikoli pozabila.
Nikoli nisem bila v puščavi.
Peljal te bom tja.
Hočem, da me zakoplješ.
Hočem,
da me zakoplješ kot mumijo.
Vedeti hočem, kakšen občutek je biti mumija.
Dober dan!
H ge. Bachmann sem prišel.
Apartma 12, prvo nadstropje.
Prosim?
Adolf Opel, povabili ste me.
Sedite.
Vzemite čaj. Ali ga ne pijete?
Čaj je odličen. Hvala, milostljiva.
Kakšna milostljiva?
To se sliši grozno.
Hvala, ne kadim, milostljiva.
Na Dunaju so mi rekli, da ste gostja Fundacije Ford
in edina resna pesnica v Nemčiji.
Tako je.
Ampak zagotovo niste samo zaradi mene prišli z Dunaja.
Ne, tukaj raziskujem za film.
- Tudi vi pišete? - Da.
Gledališka dela.
Kako vam je všeč Berlin?
Vsak dan je tako siv.
Ne moreš niti spati, niti vstati.
Berlin mi ni všeč.
- Kaj pa Dunaj? - Tudi ne.
Kje bi se počutili dobro?
V Rimu.
Pred katastrofo, ki me je uničila.
Pregnali so me iz mesta.
Da, pregnali.
Še sem tukaj.
Ah...
Lahko pridete jutri ob istem času?
Z veseljem.
- Kako dolgo boste v Berlinu? - Samo par dni.
Naslednji teden grem v Prago.
Res?
Moje tekste prevajajo v češčino.
Vem.
Pesmi bodo brali.
Res?
Nisem vedela.
Šel bom tja.
Hvala.
Nato grem v Egipt
in v puščavo.
Puščava...
Poznate Lawrencea Arabskega?
Z Omarjem Sharifom?
Pojdite z mano v puščavo.
Oprostite, to je neumno.
Z vami grem.
Greste res z mano v puščavo?
Zakaj ste presenečeni?
Pridite, sedite.
Težko je na 150-ih straneh pojasniti zapleteno zgodovino Mehike.
Ampak založnik mi ne da več prostora.
Pišite tako, kot želite.
Morda mu bo všeč in jo bo sprejel.
Mislite?
Tako bi naredil dunajski avtor.
- Imate ogenj? - Ne.
Oprostite.
Žal mi je.
Mislila sem, da bom umrla.
Izvolite.
Nimate espresa?
Nihče ga ne naroči.
Ali vsaj kapučino...
Ne, pustite.
Navaditi se bom morala.
Na precej stvari.
Da.
Očitno res.
Je moja pridna punca pomila posodo?
Tudi ti bi jo lahko.
Zakaj jaz?
Pred mano si vstal.
- Zjutraj moram delati. - Jaz pa ne?
Odkar si tukaj ne.
Ker me tvoj kalašnikov spravlja ob pamet!
Neslišnih pisalnih strojev še niso iznašli.
Popoldne grem k prijatelju,
da bo moja punca lahko v miru delala.
Na ukaz ne morem.
Je princesa jezna?
Kako te lahko razveselim?
Naj izginem?
Lepo. Me veseli.
Hvala.
Ti je uspelo delati?
Nisem našla pravih besed.
Ne verjamem.
Ker jih ne izbiraš preveč.
Kako to misliš?
Bolj brezskrben si.
Ti pa jih skrbno izbiraš?
Da.
Po telefonu nisi tako delovala.
Preberi mi svoj tekst.
Ti ni vroče?
Vročina me ubija.
Mislim, da je čudovito.
Ta nevarnost...
Mislim, da bom tukaj ozdravela.
Mene pa bo Sonce opeklo.
Ste zato hoteli priti sem?
Da pozabite?
Po razhodu sem bila zelo bolna.
Sem slišal.
Zato me je presenetilo, ko ste me poklicali.
Morda sem mislila, da me lahko rešite.
Trenutno vi rešujete mene.
Včasih obožujem svojo bedo.
Kot odlikovanje,
kot da sem mučenica,
ki je tako bližja Bogu.
Pa sploh nisem vernica.
In "Dobri Bog z Manhattna"?
Pustite ga.
V mojem delu "Dobri Bog z Manhattna",
se vse vrti okoli ljubezni med moškim in žensko.
Kaj je, v katero smer gre,
kako neznatna ali velikanska je lahko.
Lahko bi rekla,
da je to mejni primer.
Ampak v vsakem primeru,
tudi v vsakodnevni ljubezni, se skriva mejni primer,
ki ga odkrijemo s pozornim opazovanjem.
Morda se moramo potruditi, da to vidimo.
Ker v vsem, kar delamo, mislimo in čutimo,
gremo včasih do skrajnosti.
V nas se prebudi želja, da gremo prek meje.
Med mogočim in nemogočim širimo svoje možnosti.
Tisti med vami, ki jih je prizadela težka usoda,
lahko najbolje povedo, da je naša moč močnejša od nesreče.
Da se lahko dvignemo, ko nam je marsikaj prikrajšano.
Da lahko živimo
brez zavajanja.
Menim, da je človeku dopuščena ena vrsta ponosa.
Ponos tistega, ki se v temi ne predaja
in ne odneha.
G. Frisch!
Počaščeni smo, da ste prišli.
Če bi vedeli, da boste tukaj, bi vas predstavili občinstvu.
Kako?
Izrekel bi vaše ime.
- Občinstvo vas pozna. - Čeprav ne pišem radijskih iger?
Z veseljem.
Na vlak moram, veselilo me je.
- Srečno pot. - Enako.
- Kdo je to? - Urednik Radia Bavarska.
Zakaj me nisi predstavila?
Hotel je samo termin v Münchnu.
Eden tvojih ljubimcev?
Hoče, da predstavim svoje delo
in v Münchnu dam intervju.
- Ne bo ostalo pri tem. - Dovolj!
- Tam je! - Hvala, ga. Bachmann.
- Čudovito! - Hvala.
- Čestitam! - Odlično delo!
Vaš čudovit glas...
Govor je bil izjemen.
Si ga poslušal?
Seveda.
Ves čas si pisal.
Dobil sem idejo za novo delo.
V katerem igrajo slepci?
Ne, samo en slepec, ki v resnici ni slep.
Samo dela se, da je slep.
Zakaj?
Da lahko odkrije resnico.
O sebi ali drugih?
Rekla si, da je resnica ljudem dostopna.
Pa si me le poslušal.
Napisala bom knjigo o tem,
kar definira moje življenje.
- Hvala. - Čudovite lase imate.
Kako ste?
- Čudovite lase imate. - Ne govorim arabsko.
- Jaz sem Ahmed. - Jaz pa Essam.
- In vi? - In vi?
Jaz sem Essam.
- On je... - Ahmed. In vi?
- Jaz sem Ingeborg. - Ingeborg.
Kaj pišete?
- Pišem. - Pišete knjigo?
- Dobro. - Dober večer.
- Na svidenje. - Na svidenje.
Sta vama všeč?
Rada imam mlade moške.
Jaz tudi.
Vedno sem si želela spati z več moškimi.
Tega nisem še nikomur povedala.
In ženskami?
Ne.
Samo moškimi.
Samo z mladimi in lepimi.
Inge, nazaj sem.
Živijo!
Od koga je cvetje?
Včeraj je prišlo, brez voščilnice.
Od koga?
Mislila sem, da je od tebe.
Ni.
Od koga je?
Ne vem.
Lažeš.
Od koga je?
Takoj mi povej.
Nihče ne pošilja rdečih vrtnic, ne da bi kaj hotel.
Zate sem jih kupila.
Hotela sem te razveseliti.
In še nekaj.
Si kaj opazil?
To sem kupila, da ti bom všeč.
Ne menjaj teme.
Povej mi resnico.
Namesto cvetja bi mi lahko kaj skuhala.
Kamelo bi rada jahala.
Težko je.
Ko vstane, lahko padeš.
Vseeno bi poskusila.
In vrtoglavica?
Minila je.
- Kako je? - Čudovito.
Karavani bi se rada pridružila.
Kot lady Jane Ellenborough.
Da.
Samo pravi šejk manjka.
Kaj pa Omar Sharif kot šejk?
Sanjsko!
Da lahko en prst povzroči takšen hrup!
- Pogovoriti se morava. - Ne zdaj.
Da, zdaj.
Nisem mogla spati.
Žal mi je, ampak delati moram.
Ne moreš nehati tipkati?
Hočem, da se skupaj preseliva v Rim.
Tukaj ne zdržim več.
Torej z mano ne zdržiš več.
Ne, v Zürichu.
Pisalni stroj bo glasen tudi v Rimu.
Ampak to je moje mesto. Ljudje so prijaznejši.
Lahko grem poiskat stanovanje.
Morda v stari soseski, na ulici Giulia.
Kaj sem naredil narobe?
Nisi ti.
Jaz sem kriva.
Nisem si mislila...
Kaj?
- Ne morem pisati. - Sem jaz kriv?
Morda.
Sobo za delo si poišči tukaj, v Zürichu.
Nihče te ne bo motil.
Jaz pa se ne bom počutil krivega.
Imam prijatelja, ki oddaja sobe.
Jutri lahko uredim.
Naredila boš vozniški izpit in kupil ti bom avto.
Bi te to zadovoljilo?
Vidiš, kako lepa je Švica?
Ne bi je mogel zapustiti.
Kot začetek sveta.
Nov začetek.
To bi bilo lepo.
Nič ni lepšega, kot biti pod Soncem.
Poznate moje pesmi?
Vse poznam.
Lepše od Meseca in njegove elegantne svetlobe.
Lepše od zvezd, znamenitih nočnih medalj.
Lepše od ognjenega prihoda kometa.
S precej lepšim delom od vseh nebesnih teles.
Ker je naše življenje vsak dan odvisno od njega.
To je Sonce.
Dobrodošli, gdč. Bachmann.
Imate sestanek z maestrom Ungarettijem?
- Da. - Semkaj, prosim.
Zadaj je.
Hvala.
Vedno vas je lepo videti.
Dobrodošli spet v našem mestu.
Hvala, da ste prišli.
Nekaj vprašanj glede prevoda imam.
- Na razpolago sem. - Hvala.
Moji prijatelji pravijo,
da je vaš prevod mojih pesmi izjemen.
Zame je to velika čast.
Ne vem, kako naj se vam zahvalim.
Jaz se vam lahko zahvalim za zaupanje.
Povsem vam zaupam.
Škoda, da ne govorim nemško.
Želim si, da bi vaše pesmi postale znane v Italiji.
Hvala.
Samo tisti, ki imajo dar za poezijo,
lahko prevajajo pesnike.
Da.
Rim se ne javlja.
Štiri leta vas ni bilo,
zdaj pa ste se vrnili.
Kaj je tisto,
kar vam Rim pomeni?
Morda lahko pojasnim z eno sliko.
Pravijo, da je Bernini
kolonadam Sv. Petra
dal obrise dveh rok,
ki objemata človeštvo.
V drugih velikih mestih v Evropi in Ameriki
je lahko biti osamljen.
V tem mestu je fascinantno,
vsaj zame,
da tukaj lahko
začutiš duhovno domovino.
To je eno zadnjih mest,
kjer začutiš dobrodošlico.
Oprostite.
Intervju imam.
Hitro bom končala.
Rim je odprto mesto,
kot njegove kolonade.
Ima določeno moč,
ki mu jo dajejo podobe minulega časa.
Morda je to sporočilo.
Sporočilo mesta, ki je tudi utopija.
V Rimu ne gre le za to, kar ima,
ampak tudi o možnostih,
ki jih vsebuje njegov večslojni obstoj.
Tako!
- Na svidenje. - Na svidenje, gdč. Bachmann.
Zakaj nisi poklical?
Klical sem.
Več dni.
Vedno je bil odgovor "Rim se ne javlja."
Rim se ne javlja.
Zaskrbelo me je.
Zakaj bi te skrbelo?
Končno sem spet v svojem mestu.
To je zagotovo Ungaretti.
Dober dan, maestro.
Lepo vas je slišati.
Večerja? Z veseljem.
Se vidiva jutri.
Ali lahko kako pomagam?
Niti slučajno.
Presenetiti te hočem.
Dobrodošel!
Rim ti bo všeč.
Hudiča!
To je huda past.
Od očeta sem se je naučila.
Poroči se z mano.
Tvojemu očetu bi bilo všeč.
Poglej me.
Poroči se z mano.
Snubitev ste zavrnili.
Zakaj?
Zakon je nemogoča institucija za žensko, ki dela.
Ki misli.
Ali je razumel?
Vesel bi moral biti.
Že prej je bil poročen.
Pobegnil je, saj se je bal, da bo okamenel, kot je rekel.
Je tudi vas strah?
Vedno sem vedela, da sem proti zakonu.
Že kot otrok.
Proti vsaki zakonski zvezi.
To ne pomeni, da se nezakonske zveze
ne morejo končati tragično in grozno.
Precej sem razmišljala o fašizmu.
Kje se začne?
Začne se v medčloveških odnosih.
Fašizem je prvi element
v zvezi moškega in ženske.
V tej družbi je vedno vojna.
Kako lepo!
Kot bi bil v preobleki.
- Kaj pa elegantna kravata? - Vsekakor. Izberite.
Kaj pravite na te?
- Da. - Poskusimo.
Kakšna eleganca!
Izjemen moški, kajne?
Da.
- Boste vi? - Da. -Izvolite.
- V starčka me spreminjaš. - Super je videti.
- Preoblekel se bom. - Nosi to.
V našo kavarno greva.
Vklopil se boš.
Oprostite.
Tako.
Fascinantno! Kako lep moški.
- Dober večer, ga. Bachmann. - Večer.
Lepo vas je videti.
Zdravo!
- Dober večer. - Nisem vedela, da ste v Rimu.
Predavanje sem imel na Goethejevem inštitutu.
Škoda, z veseljem bi prišla.
Nisem vedel, da ste nazaj. Povabil bi vas.
Kako dolgo ostanete?
Jutri se vračam v Berlin.
Nočem vaju zadrževati.
- Se vidiva kmalu. - Da.
Član Skupine 47 je.
Nikoli ne greš tja z mano.
Kot privesek? Ne, hvala.
- Dva viskija, kot običajno? - Da.
Vsekakor.
V tej obleki si kot pravi Italijan.
Na koncu bom moral še plesati.
To je dobra zamisel.
Zaplešiva!
Da te lahko vsi občudujejo?
Ali ni res,
da se obnašaš kot zvezdnica?
Dva viskija.
Prosim.
Hudiča!
Sranje!
Vsi ljudje v vseh zvezah ne slišijo drug drugega.
Vsi smo sami s svojimi mislimi in čustvi.
Bila sem predmet raziskave.
Rekel sem, da je pošast.
Misliš, da je bilo tako od začetka?
Vse sladke besede, samo da bi bila srečna in tiho?
Nikoli še ni srečal takšne ženske.
Vrgla si ga s tira.
Resničnost potrebuje.
Plen potrebuje.
Ti si njegov plen.
- Rešiti se moraš. - Ne morem.
Disciplinirano moraš delati.
Hočem, da ugotovi, da je nepravičen. -Ne bo.
Zakaj?
Zanj si skrivnostna oseba.
Morda meni, da te lahko razume prek pisanja.
Ne najdem svojega dnevnika.
Zažgala sem ga.
Kaj?
Tvoj dnevnik sem zažgala.
Nimaš pravice pisati o meni.
Ampak del mojega življenja si.
Pisatelj živi od jezika.
Ne od tujih življenj.
Še posebej ne od življenja lastne žene!
Jaz pa se ne pojavljam v tvojih zgodbah?
Jaz pišem o moških,
ampak oni so metafore, odraz mene!
Ker živiš v laži.
Jaz sem odvisen od resnice.
- Dogovor sva imela. - Kakšen dogovor?
Ne gre za zvestobo v običajnem smislu.
Za zaupanje gre. In ti si ga prekršil.
Izdal si to zaupanje in to skrivnost.
Izdal?
To ti govoriš? Ob vseh tvojih skrivnostih!
Med parom obstaja samo ena skrivnost.
To je ta dogovor.
Nikoli te ne bi izkoriščala
za svoje delo.
Od začetka si vedela, da sva različna.
Ne pa tudi, da si vampir.
Kaj hočeš reči?
- Da ti pijem kri? - Da.
V izložbi me razstavljaš kot prostitutko.
Kot nekakšno kurbo v izložbi.
Ta dan bo prišel, ampak ne bodo ga najavili z gongom.
Ne, ta dan ne bo prišel, tukaj je že.
V vseh dneh tega leta.
Z naporom je preživel.
Skrbi ga, kar prihaja.
Misli na delo in si želi,
da lahko kmalu stopi skozi vrata,
strah od nesrečnih, neizpolnjenih in umirajočih.
Pravim ti:
"Vstani in hodi.
Nobene kosti nimaš zlomljene."
Zakaj ne pišete več pesmi?
Nehala sem jih pisati,
ko sem pomislila,
da znam pisati pesmi.
Naj Nobelov nagrajenec
preneha pisati prozo?
Ker je nagrada dokaz, da zna pisati?
Ali Max Frisch ne sme več pisati?
Prav imate.
Škoda bi bila, če bi prenehal.
Da, London.
Ne, z letalom.
Ne vem, kdaj se vrnem.
Seveda.
Da.
Hvala.
Adijo!
Zakaj ne rečeš, da letiva skupaj?
Ker se to nikogar ne tiče.
Ponosen sem, da greš na premiero.
In ponosen sem, ko naju vidijo skupaj.
Jaz pa sem ponosna, da sem s tabo, ko slaviš.
Zakaj mora biti vse skrivnost?
Da sem ti še vedno zanimiva.
Ingeborg.
Nekoga sem pripeljal.
Maščevala sem se
vsem buržujem, zaradi katerih sem se žrtvovala.
- Zdravo. - Zdravo.
Lepo, da sta prišla.
Hvala.
- Za vas. - Hvala za vabilo.
- Prosim. - Hvala.
Samo še gostitelj manjka.
Max!
Prideš? Gosta sta tukaj.
- Na kaj bomo nazdravili? - Na to edinstveno lepo mesto?
- Da. - Na Rim!
- Na zdravje! - Na zdravje!
Je oder absoluten kraj?
Ja, moj članek.
"FAZ" me je prosil,
da pišem o svojih umetniških namerah.
Z naslovom me je malce zaneslo.
Napisal sem samo tri manjša gledališka dela.
Povojni nemški pisatelji niso dosegli veliko.
So! "Zunaj, pred vrati"?
To sentimentalno trpljenje je neznosno.
To ti praviš?
Prosim, brez prepiranja.
Povejta, kako se počutita v Rimu?
Kako je v vili Massimo? Ni prestrogo?
Zelo strogo.
Kot v samostanu.
Dame so lahko tam samo do 22h.
Kje stanujete vi?
V majhnem penzionu, blizu ulice di Ripetta.
Tam se lahko nemoteno dela.
Zelo lepo je.
Zato hodim sama na sprehod.
Max je odličen vodič.
Lahko vama razkaže mesto.
Kot arhitekt vidi mesto z drugimi očmi.
Ingeborg pa vama lahko pokaže vse skrite kraje.
Strokovnjakinja za skrivnosti je.
Lahko ji pokažeš Ostio Antico.
Rada vidi, da grem od doma.
- Potem lahko v miru dela. - To razumem.
Zato imam rad vilo Massimo.
Tiho je, ampak si v mestu.
Če si želiš družbe, potem je tu trg del Popolo.
- Da. - Tam je "Bolognese".
Moja najljubša restavracija.
Zame preveč fina in draga.
Peljal vas bom tja.
Hvala.
Oprostite.
- Hvala. - Čudovito je bilo.
Lepo presenečenje!
Kako napreduje italijanščina?
- Napredujete? - Da.
Ungarettija še ne berem.
Prevod bo kmalu izdan. Dala vam bom eno kopijo.
Ste prevajali tudi Montaleja?
Ne, Ungaretti je izjema, na prošnjo založnika.
Trenutek, prosim.
Max Frisch me je prosil, da ga obiščem v Rimu.
Brez vas je osamljen.
Ker se še ni naučil italijansko.
Zelo malo Italijanov govori nemško.
- In ni vedno sončno. - Da, mrzlo zna biti.
- Prosim vas. - Da.
Čudovito je bilo.
Pojdite v Rim, Marlene. Ne boste se počutili tako krivo.
Avtogram, prosim.
- Podpišite mojo knjigo. - Hvala.
Porinila si mu jo v naročje.
Mislila sem, da je ljubezen do mene močnejša.
Noro je bilo misliti,
da lahko dva pisatelja zdržita skupaj.
To je bilo tveganje.
Lahko bi se dobro končalo.
Ali uživaš kot jaz?
Kako misliš?
To je tvoja dežela, ki je nisi hotel zapustiti.
Tudi tebe nisem hotel zapustiti.
Zdaj pa me hočeš?
Da.
Odkar si zažgala moj dnevnik, ne morem več pisati.
Ampak slišim, kako pišeš.
Da.
Stalno spreminjam besede.
To je normalno.
Morda zate.
Zame pa ne.
- Misliš, da bi brez mene... - Da, brez tvoje strogosti.
Tvoje obsedenosti s popolnostjo.
Prej sem rekel vse, kar mi je padlo na pamet.
Zdaj moram premisliti, kaj lahko rečem
in kaj ne.
Ali boš užaljena?
Ali te bom razžalostil?
Ali me boš prezirala?
Ne morem te več poslušati.
Ta razhod je bil največji poraz mojega življenja.
Ena dolga agonija.
Teden za tednom.
In ne vem, zakaj.
Morda sem enkrat v življenju
hotela imeti nekaj trajnega in normalnega,
za razliko od mojega načina življenja.
Pri tem sem vztrajala.
Čeprav sem jasno čutila,
da je proti mojim principom.
Ali moji usodi.
Ne vem,
kako naj to ubesedim.
Da sploh
lahko razmišljam o prihodnosti in novem življenju,
dolgujem samo tebi.
Vrnil si se.
Na letališče moram.
Kam greš?
V New York.
Sam?
Kdo je poslal cvetje?
Prijatelj z Dunaja.
To me pomirja. Nisi sama.
Ti si moj morilec.
Ali ne pravijo, da včasih niso krivi morilci,
ampak umorjeni?
Dragi Hans,
nisem si mislila, da se bo zame tako slabo končalo.
Vedela sem, da bo bolelo,
ampak nisem pričakovala popolnega, skoraj smrtonosnega zloma.
Ne predstavljam si hujšega od tega, kar sem prestala.
Od tukaj moram.
Vsaj za nekaj dni.
S tabo bi bila rada srečna.
Nič naju ne more ponižati,
če se zavedava, zakaj sva se rodila.
Tukaj sva, da sva ustvarjalna.
Vse ostalo je nepomembno.
Ne bi te mogel prizadeti,
če bi ga ignorirala zaradi svoje umetnosti.
Ni sramota ljubiti svinjo.
Obstaja kraj v duši,
do katerega ne sme nihče.
To je delo.
Dnevi so manj sivi, noči manj grozne.
Vem, da se končno prebujaš
in da boš pozabila stare sentimentalnosti.
Si za zadnji nočni sprehod?
Da.
"Moja puščava, moja edina, moj nežni limbo, moja odrešitev."
MEDIATRANSLATIONS